Subject: ⷷ⃯﫡⋢⃵㔹㐳〯�
From: <Saved by Windows Internet Explorer 8>
Date: Tue, 23 Nov 2010 13:38:43 +0200

בבית המשפט העליון   בשבתו כבית משפט גבוה
לצדק

בג"ץ  9534/03

בפני:

כבוד השופטת ד'
דורנר

כבוד השופטת א'
פרוקצ'יה

כבוד השופט א' א'
לוי

העותר:

כמאל מוחמד חסין
אדריס

נ  ג  ד

המשיבים:

1. מפקד כוחות צה"ל בגדה המערביית

2. מפקד כוחות צה"ל
ברצועת עזה

עתירה למתן צו על-תנאי
וצו ביניים

תאריך
הישיבה:

ג' בחשון
תשס"ד

(29.10.03)

בשם
העותר:

עו"ד יונס
תמים

בשם
המשיבים:

עו"ד אבי ליכט

פסק-דין

השופטת ד'
דורנר:

1.        העותר, תושב חברון, נעצר
במעצר מינהלי למשך חודש ימים בשל הסכנה שנשקפה ממנו לבטחון המדינה. לקראת תום תקופת
מעצרו, בתאריך 14.10.03, הוצא נגדו צו תיחום מגורים, שתוקפו הועמד על שנתיים (להלן:
הצו), לפיו נדרש הוא לגור בחבל עזה. ערעור שהגיש העותר לוועדת הערעורים,
נדחה.

ביסוד הוצאת
הצו עמד מידע מודיעיני לפיו העותר היה חבר בחוליית טרור, שפעלה באזור חברון, אך שלא
השתייכה לארגוני הטרור המוכרים. חוליה זו ביצעה מספר פיגועים – ביניהם הפעלת מטען
לעבר רכב ישראלי, הפעלת מטען נגד אוטובוס ישראלי והנחת מטען על כביש המוביל
לקרית-ארבע – ואף תכננה לבצע פיגועים נוספים, חמורים יותר.

העותר,
בחקירתו, הכחיש כי עשה מעשים אלה, ומאחר שהעמדתו לדין לא התאפשרה, מחמת היעדר ראיות
גלויות נגדו, החליט המפקד הצבאי – על יסוד מידע מודיעיני חסוי שאמינותו אושרה
על-ידי ועדת הערר –  להוציא את הצו.

2.        בעתירה שבפנינו נמנע בא-כוח
העותר, עורך-הדין יונס תמים, מלבקש אותנו לעיין במידע המודיעיני שעל-יסודו הוצא
הצו, וממילא, יש לראותו כמסכים למסקנת ועדת הערר בדבר מהימנות המידע. אלא שלטענת
בא-כוח העותר, הוצאת צו תיחום עומדת בניגוד לסעיף 49 לאמנת ג'נבה הרביעית, האוסר על
גירוש תושבי אזור כבוש. בנוסף, טוען הוא כי מטרת הצו איננה מניעת פגיעה בבטחון
המדינה אלא ענישה; שהרי, ניתן היה למנוע את הפגיעה בבטחון המדינה על-ידי שימוש
באמצעי של המעצר המינהלי.

3.        אכן, תיחום מגוריו של אדם
הוא צעד קשה. עם זאת, כפי שהובהר בבג"ץ 7015/02 עג'ורי ואח' נ'
מפקד כוחות צה"ל בגדה המערבית
ואח',
פ"ד נו(6) 352 (להלן: בג"ץ עג'ורי),
סעיף 78 לאמנת ג'נבה הרביעית מתיר נקיטת צעד זה, שככלל, הוא פחות פוגע מאשר מעצר.
אומנם, המפקד הצבאי רשאי לנקוט באמצעי זה רק אם קיימות ראיות מנהליות ברורות, לפיהן
אם לא יינקט צעד זה "קיימת אפשרות סבירה כי תהא נשקפת [ממי שנגדו מוצא הצו] סכנה
ממשית לבטחון האזור" (בג"ץ עג'ורי,
שם, בע' 372). אך למפקד הצבאי שיקול-דעת רחב והוא יכול לבחור מבין אמצעי המניעה
העומדים לרשותו את האמצעי האפקטיבי ביותר למניעת הסכנה לבטחון המדינה. יתר על כן,
לצורך בחירת אמצעי זה רשאי המפקד גם לשקול שיקולים שבהרתעת הרבים, ובלבד שמן האדם
עצמו נשקפת סכנה לבטחון המדינה.

כאמור,
בענייננו, העותר היה חבר בחוליית טרור, שהתארגנה בחברון, ביצעה פיגועים ואף תכננה
ביצוע פיגועים נוספים באותו אזור. תיחום מגוריו לאזור עזה הוא איפוא אמצעי אפקטיבי
למניעת הסכנה לבטחון הנשקפת ממנו, ועל-כל-פנים, לא מצאנו עילה להתערב בשיקול-דעתו
של המפקד הצבאי.

העתירה
נדחית.

ניתן היום,
ג' בחשון תשס"ד (29.10.03).

ש ו
פ ט
ת
ש ו פ ט
ת
ש ו פ ט

_________________________

העותק כפוף לשינויי עריכה וניסוח.   03095340_L02.doc

מרכז מידע, טל' 02-6750444 ; אתר אינטרנט,  www.court.gov.il