Subject: Nevo.co.il
From: <Saved by Windows Internet Explorer 8>
Date: Thu, 25 Nov 2010 10:41:05 +0200

נבו הוצאה לאור

בתי המשפט

עת"מ 000787/06

בבית המשפט המחוזי בירושלים

בשבתו כבית משפט לענינים מינהליים

07/10/2007

תאריך:

כבוד השופטת מוסיה ארד - נשיאה

לפני:

היפאא תמימי ת.ז 080478340

בעניין:

העותרת

אהרן גבע

ע"י ב"כ עו"ד

נ  ג  ד

שר הפנים

המשיב

ע"י ב"כ עו"ד       דוד שני
מפרקליטות מחוז ירושלים

פסק-דין

1.
עתירה זו עניינה בקשת
העותרת להשיב לה את מעמדה כתושבת קבע בישראל.

עיקרי העובדות הצריכות לעניין

2.
העותרת נולדה בישראל בשנת 1957 ונישאה בשנת 1976 לתושב האזור. לבני הזוג
עשרה ילדים. שלושה מילדי העותרת, ילידי השנים 1977, 1978 ו-1980, רשומים במרשם
האוכלוסין הישראלי. לפי האמור בכתב העתירה, בשנת 1993 נפרדה העותרת מבעלה, לאחר
שהלה נשא אישה נוספת, ועברה לגור בירושלים. כעבור זמן עברו גם ילדיה לגור עמה
בירושלים.

3.
לפני מספר שנים, באחת הפעמים בהן עברה העותרת במעבר הגבול בגשר אלנבי בדרכה
לבקר את בתה בירדן, נמסר לעותרת מפי הפקידים במקום כי עליה לחדש את תעודת הזהות
הישנה שבידה. כאשר ביקשה העותרת לעשות כן, הודיע לה המשיב לראשונה, במכתב מיום
29.6.03 כי היא "חדלה מלהיות תושבת משנת 84". פניות העותרת למשיב, לא הועילו. ביום
12.4.05, בהגיעה לגשר אלנבי, נלקחה מהעותרת תעודת הזהות שלה. ביום 22.8.05 חזר
המשיב על עמדתו כי רישיונה של העותרת פקע ביום 15.1.84, ציין כי "אין מקום לדון בכך
אחרי שנים כה רבות" והוסיף כי באפשרות העותרת להגיש בקשה לקבלת רישיון לישיבת קבע
בישראל. העותרת הגישה בקשה כאמור ביום 27.11.05. ואולם, ביום 29.6.06 הודיע המשיב
לעותרת כי הואיל ותושבותה פקעה עוד בשנת 1984, לא חל עליה הנוהל הרלוונטי להשבת
תושבות שפקעה ("נוהל שרנסקי"). על החלטה זו הוגשה העתירה שלפניי.

טענות הצדדים

4.
העותרת טוענת כי יש להחיל בעניינה את נוהל שרנסקי. הטעם העיקרי לכך הוא
העובדה כי עד לחודש יוני 2003 נהג בה המשיב באופן שאינו עולה בקנה אחד עם פקיעת
מעמדה כתושבת קבע בישראל. במהלך השנים האחרונות יצאה העותרת כמעט מדי שנה ובסך הכל
חמש פעמים, לביקורים אצל בתה בירדן. כניסתה חזרה לישראל הותרה בכל אחת מהפעמים. כמו
כן, המשיב הנפיק לשלושה מילדיה תעודות זהות ישראליות, בשנים 1993, 1994 ו-2004
ובשנת 2001 אף החל לטפל בבקשה שהגישה העותרת להחלפת תעודת הזהות הבלויה שהייתה
ברשותה. במצב דברים זה לא יכולה הייתה העותרת לדעת כי מעמדה כתושבת קבע פקע וכי
עליה לפעול בעניין.

5.
עוד טוענת העותרת כי מעמדה כתושבת קבע כלל לא פקע בשנת 1984. לפי הטענה,
העותרת המשיכה לגור בירושלים כשנתיים לאחר נישואיה, שם נולדו שלושה מילדיה, ולכן
בשנת 1984 טרם חלפו שבע שנים מאז יצאה את ישראל. כן נטען כי פלט המחשב והתצהיר
שהגיש המשיב כהוכחה לטענתו בדבר גריעת העותרת מן המרשם בשנת 1984, אין בהם די כדי
לבסס את הטענה. הואיל והמשיב לא הוכיח מועד אחר, קודם לשנת 1995, בו נגרעה העותרת
מן המרשם, אין לראות בעותרת מי שנגרעה מן המרשם קודם למועד זה.

6.
המשיב טוען כי יש לדחות את העתירה מחמת שיהוי, נוכח העובדה כי  העותרת נגרעה מן המרשם עוד בשנת 1984
והדבר היה ידוע לה, לכל המאוחר מיום 29.6.03, עת הודע לה הדבר על ידי המשיב.

7.
לגופה של העתירה טוען המשיב כי "נוהל שרנסקי" אינו חל על העותרת. לדבריו,
העותרת נגרעה ממרשם האוכלוסין עוד ביום 15.1.84 ואילו הנוהל חל, על פי האמור בו, רק
על מי שנגרע ממרשם האוכלוסין משנת 1995 ואילך. המשיב מוסיף וטוען כי על פי ההלכה
הפסוקה, רשיון לישיבת קבע פוקע מאליו ואין צורך בהליך פורמאלי של הפקעה. המשיב מאשר
שהתיר לעותרת לצאת לירדן ולחזור לישראל מספר פעמים במהלך השנים על אף שרשיונה פקע.
לדבריו, הוא נוהג לאפשר זאת לבעלי דרכון ירדני שרשיונם פקע, באמצעות כרטיס יוצא, אך
אין בכך כדי להצביע על זכות כלשהי (סעיף 18 לסיכומי המשיב). המשיב גם מאשר כי ילדי
העותרת קיבלו תעודות זהות ישראליות, אך טוען כי באותן שנים התעודות הונפקו באופן
אוטומטי בלי שנערכה בדיקה באשר למרכז חיים. מסיבה זו בטעות לא נרשם לילדיה של
העותרת כי רשיונה לישיבת קבע פקע והונפקו להם תעודות זהות. אשר למסמך שנשלח לעותרת
במסגרת תחילת טיפול בבקשתה משנת 2001, טוען המשיב כי המסמך נשלח אל העותרת עקב
טעות.

דיון

9.
טענת הסף דינה להידחות. עד לשנת 2003 לא ידעה כלל העותרת על פקיעת רשיונה
לישיבת קבע בישראל. ממועד זה לא קפאה העותרת על שמריה, אלא פעלה בעניין אל מול
המשיב ואף הגישה, לפי הנחיית המשיב, בקשה לרשיון חדש.

10.
לגוף העתירה, יש לקבל את עמדת המשיב לפיה פקע רשיונה של העותרת לישיבת קבע
בארץ, אך בנסיבות הנדונות, יש להשיב לה את מעמדה כתושבת קבע.

אשר לפקיעת הרשיון: בהתאם לתקנות 11(ג) ו-11א(1) לתקנות הכניסה לישראל,
התשל"ד-1974, תוקפו של רישיון לישיבת קבע בישראל פוקע כאשר המחזיק בו שהה מחוץ
לישראל תקופה של שבע שנים לפחות. העותרת נישאה לתושב אזור בשנת 1976 וחזרה לטענתה
לישראל בשנת 1993. אף אם העתיקה מגוריה לאזור רק בחלוף שנתיים מנישואיה, הרי שגם אז
חלפו למעלה משבע שנים מיום שעברה לגור מחוץ לגבולות ישראל ולפיכך פקע רישיונה כדין.
הלכה ידועה היא כי רישיון לישיבת קבע נסמך על מציאות של ישיבת קבע וכאשר מציאות זו
שוב אינה קיימת, פוקע הרישיון מאליו ואין צורך בהליך פורמאלי של ביטולו (בג"צ
282/88 עווד נ' ראש הממשלה, פ"ד מב(2) 424 (1988)). לאור הלכה זו, אין בהתנהלותו של המשיב מול
העותרת, במסגרתה לא הודיע לעותרת על פקיעת הרשיון ואף נהג בה כתושבת קבע מן המניין,
כדי לשנות לעניין פקיעת רשיונה של העותרת (ראו בג"צ 7952/96 בוסתנאי נ' שר הפנים, דינים עליון מד 700 (1996)).

11.
לא כן לעניין השבת מעמדה של העותרת כתושבת קבע בארץ. בנושא זה מתקיימות
בעניינה של העותרת נסיבות מיוחדות המצדיקות את השבת הרשיון.

12.
בשונה מפקיעה של רישיון לישיבת קבע, שהנה אקט אוטומטי, השבת הרישיון נתונה
לשיקול דעתו של המשיב. המשיב קבע נוהל בעניין (נוהל שרנסקי). נוהל זה
קובע:

"3.1 לגבי מי שנגרעו ממרשם האוכלוסין משנת 1995 ואילך – מי שהעתיק את מרכז
חייו אל מחוץ לישראל מעל ל-7 שנים ולפיכך על פי הדין פקע רשיונו לישיבת קבע בישראל,
ומשרד הפנים הודיע לו על פקיעת רשיונו לישיבת קבע, או נגרע מקובץ מרשם האוכלוסין
עקב כך, וביקר בישראל בתקופת תוקפו של כרטיס היוצא שהיה ברשותו, ומתגורר בישראל
שנתיים לפחות, יראה אותו שר הפנים כמי שקבל רשיון ישיבת קבע בישראל מיום חזרתו,
וזאת במידה ויבקש לרשום אותו מחדש במרשם האוכלוסין.

3.2
לגבי מי שהעתיק את מרכז חייו אל מחוץ לישראל מעל ל-7 שנים, ולפיכך על פי
הדין, פקע רשיונו לישיבת קבע בישראל, ומסיבה כלשהי לא הודע לו על ידי משרד הפנים
ו/או לא נגרע מקובץ מרשם האוכלוסין עד כה, יראה אותו שר הפנים כמי שנושא רשיון
ישיבת קבע תקף בישראל, במידה וביקר בישראל בתקופת תוקפו של כרטיס היוצא שברשותו.

3.3
אין באמור לעיל, כדי לגרוע מהוראות הדין בכל הנוגע להתאזרחות ולרכישת רשיון
ישיבת קבע מחוץ לישראל, ומשיקול דעת משרד הפנים בנוגע ליישומן לאור נסיבותיו
האישיות ומכלול זיקותיו של הפונה.

3.4
...

3.5
נוהל זה יחול, בשינויים המחויבים, אף לגבי מי שהעתיק את מרכז חייו כאמור אל
שטחי אזור יהודה שומרון וחבל עזה."

13.
העותרת נגרעה ממרשם האוכלוסין ביום 29.6.03, כנטען על ידי המשיב וכמצוין
במסמכיו. בעניין זה עומדת למשיב חזקת התקינות המינהלית. ואולם, עד למועד זה, לא
הודיע המשיב לעותרת כי מעמדה כתושבת קבע פקע בשנת 1984. אך לא בכך העיקר, כי אם
בעובדה שהמשיב נהג בעותרת במשך שנים רבות, כבתושבת קבע לכל דבר ועניין. המשיב הנפיק
לעותרת את האישורים שאפשרו לה לצאת לירדן ולהיכנס לישראל באין מפריע, הנפיק לשלושת
ילדיה תעודות זהות ואף החל לטפל בשנת 2001 בבקשתה לחידוש תעודת זהות. בנסיבות אלה
לא הייתה העותרת אמורה לדעת כי רשיונה לישיבת קבע פקע. המשיב טען כי הטיפול בבקשת
העותרת לתעודת זהות והנפקת תעודות הזהות לילדי העותרת נעשו מתוך שגגה. ואולם,
התנהלות זו של המשיב מנעה מן העותרת לעמוד על מצבה ולשקול את צעדיה. בינתיים חלפו
השנים, העותרת הגיעה לגיל 50, כל חייה מתרכזים בישראל וילדיה נושאים תעודות זהות
ישראליות.

14.
נסיבות המקרה חריגות. המשיב שב וטעה בעניינה של העותרת במשך שנים. העותרת
הסתמכה על המצג שיצרה התנהלותו. היא הכתה שורשיה כאן וקבעה את מרכז חייה בישראל בלי
לדעת כי מדובר בטעות. נוהל שרנסקי, המאפשר בנסיבות מסוימות לראות במי שרשיונו פקע
כמי שחזר וקיבל רשיון לישיבת קבע בישראל, חל אמנם רק על מי שנגרע ממרשם האוכלוסין
משנת 1995 ואילך. ואולם, נוהל זה איננו בגדר חוק או תקנה, כי אם הנחיה מינהלית.
הלכה היא כי אם בנסיבות של מקרה מסוים קיימים שיקולים עניינים המצדיקים סטייה מן
ההנחיות, הרשות רשאית לעשות כן (בג"צ 389/80 דפי זהב בע"מ נ' רשות השידור, פ"ד
לה(1) 421, 429 (1980)). לפיכך נוהל שרנסקי אינו שולל מן המשיב את שיקול דעתו
ויכולתו להביא בחשבון נסיבות חריגות, אשר במקרה זה מקורן בהתנהלות מוטעית מצד
המשיב. בנסיבות חריגות אלה, יהא זה בלתי סביר להתעלם מהמצב המיוחד אליו נקלעה
העותרת ולדחות את בקשתה להשבת רשיונה.

15.
לאור האמור לעיל, העתירה מתקבלת במובן זה שהמשיב יעניק לעותרת רישיון לישיבת
קבע בישראל.

המשיב ישא בשכר טרחת עורך דינה של העותרת בסכום של 7,500 ₪ וכן
בהוצאות.

5129371

54678313

המזכירות תשלח את פסק הדין לצדדים בפקסימיליה.

5129371

54678313

ניתן היום, כ"ה בתשרי תשס"ח (7 באוקטובר 2007), בהעדר הצדדים.

מוסיה ארד 54678313-787/06

מוסיה ארד, נשיאה

נוסח מסמך זה כפוף לשינויי ניסוח ועריכה

נבו הוצאה לאור