Subject: Nevo.co.il
From: <Saved by Windows Internet Explorer 8>
Date: Thu, 25 Nov 2010 10:56:25 +0200

בתי
המשפט

עת"מ
139/07

בית משפט המחוזי
בירושלים

בשבתו כבית משפט
לעניינים מינהליים

25/07/2007

כבוד השופטת
יהודית צור - סגנית נשיא

בפני:

1. משה כהן ת"ז 067840884

2. מריאטה דואה דרכון הפיליפינים 971267
KK

3. האגודה לזכויות
האזרח בישראל

ע"י ב"כ עו"ד עודד
פלר ואח'

בעניין:

העותרים

נ ג
ד

שר הפנים

ע"י פרקליטות מחוז
ירושלים

המשיב

מיני-רציו:
°

* משפט חוקתי – כניסה לישראל – מעמדו של בן זוג זר של אזרח
ישראלי
°

* משפט חוקתי – בקשה לישיבת קבע – קריטריונים
°

* משפט חוקתי – כניסה לישראל – בקשה לישיבת קבע
°

* משפט חוקתי – כניסה לישראל – סמכות השר
°

* משפט חוקתי – זכויות הפרט – חיי משפחה
°

העותר, אזרח ישראלי, ואשתו נפרדו ובין הצדדים החלו הליכים משפטיים שטרם
נסתיימו בשל מחלוקות בנושאי רכוש ואינם צפויים להסתיים בקרוב. בשנת 2000 הכיר העותר
את העותרת, אזרחית פיליפינית, ואין חולק שהם "ידועים בציבור". הדיון נסב אודות
הסדרת מעמדם של בני זוג זרים של אזרחים ישראליים שאינם נשואים זה לזה (ידועים
בציבור) לאור הנחיית המשיב לפיה כדי להקנות מעמד לבן הזוג הזר בישראל, על האזרח
הישראלי להיות "פנוי" – גרוש, אלמן או רווק.
°

.
°

בית המשפט לעניינים מינהליים קיבל את העתירה ופסק כי:
°

ההליך המדורג והממושך להסדרת מעמדם של בני זוג "ידועים בציבור" והנוהל
בעניין, סביר וראוי ככל שהוא מתיישב עם מטרתו המרכזית – בדיקה קפדנית, מקיפה
וממושכת של כנות הקשר המשפחתי בין האזרח הישראלי לבן זוגו הידוע בציבור תוך בחינת
כנות ואמיתות הפרידה של האזרח הישראלי מאשתו בנפרד. הדגש חייב להיות על המצב
דה-פקטו ועל בחינת התא המשפחתי וכנות חיי המשפחה ובשאלת ייחודיות הקשר המשפחתי עם
בן הזוג הזר לעומת הניתוק והפירוד מבן הזוג הישראלי. משעה שהוכחה תמונת המצב
העובדתית בעניינים אלה מן הראוי להקנות מעמד בישראל לבן הזוג הזר הידוע בציבור,
ולהחיל עליו את ההליך המדורג הממושך, ללא קשר לשאלת התקדמותם או סיומם של הליכי
הגירושים.
°

במסגרת ההליך המדורג יוכל המשיב מעת לעת להמשיך ולדרוש מן העותרים להוכיח
את אמיתות וכנות חיי המשפחה שלהם ואם יימצא שלא זה המצב לאשורו, ניתן יהיה לקטוע
ואף לבטל את ההליך כולו. בחינה זו צריכה להיעשות בפני פקידי המשיב ולא כעניין חריג
בהיבט הומניטרי. כך גם הבדיקה בנוגע לשאלת "הפרידה" בין האזרח הישראלי לאשה לה הוא
נשוי באופן פורמאלי. מצב הדברים דהיום לפיו העותרים ממתינים שנים לדיון מדי שנה
בפני הוועדה הבינמשרדית לעניינים הומניטריים, כאשר העותרת נמצאת בישראל ללא מעמד
וללא זכויות סוציאליות עד שיסתיימו הליכי הגירושין, אין לו כל הצדקה והוא פוגע
באופן לא מידתי בבני הזוג הקשורים בקשר בלעדי של "ידועים בציבור". שאלת ה"פרידה",
כנותה ואמיתותה, אינה עניין לוועדה הבינמשרדית ואין הצדקה לראות במצב דברים של
פרידה דה-פקטו כעניין חריג הומניטרי, המצדיק הליכה בדרך השמורה למקרים הומניטריים
של ממש. בענייננו אין חולק כי העותרים מנהלים מערכת יחסי משפחה כנה ובלעדית וכי
הפרידה של העותר מאשתו בנפרד, אמיתית. לפיכך, דין העתירה להתקבל.

פסק דין

1.
בפני עתירה שהגישו משה כהן ומריאטה דואה (להלן – עותר 1, עותרת 2 או
העותרים) והאגודה לזכויות האזרח (להלן – האגודה או עותרת 3) נגד משרד הפנים (להלן –
המשיב). העותרים מבקשים את הסעדים הבאים:

א.
להורות למשיב להחיל על העותרת את ההליך המדורג להסדרת מעמדם של בני זוג של
אזרחים ישראלים שאינם נשואים זה לזה, ולקזז מן ההליך חלק מהתקופה שהעותרים המתינו
לאישור הבקשה.

ב.
לקבוע כי יש להחיל את ההליך המדורג להסדרת מעמדם של בני זוג זרים של אזרחים
ישראלים שאינם נשואים זה לזה, גם במקרים בהם האזרח הישראלי נשוי באופן פורמאלי
ובפועל הוא פרוד ממי שהוא נשוי לו ומקיים חיי משפחה ומשק בית משותף אך ורק עם בן
הזוג הזר.

רקע עובדתי

2.
העותר הינו אזרח ישראל, יליד שנת 1952. בשנת 1980 נישא העותר לגב' פלורנס
כהן ונולדו להם שלוש בנות.        בשנת 2000
נפרדו העותר ואשתו והעותר עזב את ביתם המשותף. באוגוסט 2000 החלו הליכים משפטיים
בין הצדדים בבית משפט לענייני משפחה בירושלים וביום 28.4.03 נתן בית המשפט (כב'
השופט מנחם כהן) פסק דין בו הורה, בין השאר, על חלוקת הרכוש המשותף של הצדדים (תמ"ש
18032/00 ותמ"ש 18033/00).

3.
במקביל להליכים בבית המשפט לענייני משפחה הגיש העותר תביעה לגירושין בבית
הדין הרבני האזורי בירושלים. בשל מחלוקות שנותרו בענייני הרכוש בין בני הזוג, על פי
פסק הדין של בית המשפט לענייני משפחה, הליכי הגירושין אינם מתקדמים ואינם צפויים
להתקדם בעתיד הקרוב.

4.
בשנת 2000 הכיר העותר בישראל את העותרת, אזרחית פיליפינית, ילידת 1965. לאחר
שנפרד מאשתו, התחזק הקשר בינו לבין העותרת והשניים הפכו לבני זוג. העותרים עברו
להתגורר יחדיו ואין חולק כי מזה מספר שנים הם מנהלים חיי משפחה ומשק בית משותף והם
"ידועים בציבור".

ההליכים בפני המשיב

5.
ביום 25.6.03 פנו העותרים למשיב בבקשה להעניק לעותרת מעמד בישראל כבת זוגו
של העותר. לבקשה צרפו העותרים מסמכים המעידים על הקשר הזוגי ביניהם ועל העובדה כי
מרכז חייהם בישראל (נספח ע/8 לעתירה). המשיב ערך שימוע נפרד לכל אחד מהעותרים. ביום
19.8.03 הודיע המשיב לעותרים על החלטתו לדחות את בקשתם:

"בקשתך לקבלת מעמד עבור הגב' הנ"ל כבת זוגתך נדונה במשרדנו ונדחתה מאחר
ולפי ההוראות מצבו האישי של הישראלי חייב להיות פנוי ואילו אתה עדיין נשוי"
(נספח ע/9 לעתירה).

6.
ביום 31.8.03 פנתה באת כוחם דאז של העותרים עו"ד רעות מיכאלי מהמרכז
לפלורליזם יהודי, אל המשיב. במכתבה ציינה עו"ד מיכאלי כי תביעות הממון בין העותר
לאשתו הסתיימו, כי בית המשפט לענייני משפחה נתן בעניינם פסק דין וכי העותר הגיש
תביעה לגט מאשתו לבית הדין הרבני בירושלים (נספחים ע/11 ו-ע/12). המשיב לא ענה
לפניה. ביום 29.9.03 שלחה ב"כ העותרים תזכורת למשיב (נספח ע/13 לעתירה).

ביום 6.11.03 וביום 30.12.03 שלחה ב"כ העותרים מכתבי תזכורת נוספים
למשיב (נספחים ע/14 ו-ע/15 לעתירה). רק ביום 13.1.04 השיב המשיב לעותרים והודיעם כי
דחה את בקשתם:

"עפ"י הנוהל הקיים במשרדנו – נוהל מעמד בני זוג חיים משותפים - לא ניתן לתת
הארכת אשרה לבן הזוג הזר כל עוד מצבו האישי של הישראלי לא פנוי.

לאור האמור על מר כהן לגשת ללשכת מנ"א (מינהל אוכלוסין) ולהציג תעודת
גירושין, לאחר הצגת המסמך הנדרש, יוכל משרד הפנים לטפל בעניינו בהתאם לנהלים
ולקריטריונים הקבועים בחוק.

עוד מבדיקת המקרה עולה כי הגב' דואה ניסתה להאריך מעמדה בארץ כעובדת זרה
סיעודית ובקשתה זו גם סורבה היות והגב' שוהה בארץ מעל חמש שנים וביקשה להחליף
מעסיקה".

(נספח ע/16 לעתירה).

7.
ביום 20.2.04 פנתה ב"כ העותרים למשיב פעם נוספת, וטענה כי על פי נוהלי
המשיב, הוא מכיר "בקושי הקיים לאזרחי ותושבי ישראל, המנהלים לעיתים הליכי פרידה
וגירושין ממושכים, העלולים להימשך שנים" (נספח ע/17 לעתירה). ביום 18.4.04 שבה
ב"כ העותרים ופנתה למשיב וצרפה פסק דין של בית המשפט לענייני משפחה מיום 29.4.03
בעניינם של העותרים ואת פרוטוקול הדיון בבית הדין הרבני  מיום 1.3.04 בעניין תביעת העותר לגט מאשתו
(נספחים ע/18 וע/19 לעתירה).

ביום 6.7.04 נעצרה העותרת על ידי משטרת ההגירה בשל שהיה שלא כדין ובעקבות
זאת שוב פנתה ב"כ העותרים אל המשיב (נספח ע/20 לעתירה).

8.
בעקבות התערבות הלשכה המשפטית של המשיב שוחררה העותרת ממעצר ונמסר לעותרים
כי עליהם לפנות למשיב להשלמת ההליכים להסדרת מעמדה של העותרת. העותרים שבו והמציאו
למשיב מסמכים להוכחת הקשר ביניהם. בעקבות זאת, ביום 29.7.04, ניתן לעותרת רשיון
לישיבה בישראל ללא היתר עבודה מסוג ב/2, לתקופה של ששה חודשים (עד ליום
29.1.05).

9.
ביום 13.10.04 שוב פנתה ב"כ העותרים למשיב והדגישה כי העותרת זכאית לקבל
רשיון לישיבה ועבודה בישראל מסוג ב/1 (נספח ע/21 לעתירה). למכתב זה לא התקבל
מענה מטעם המשיב. ביום 23.12.04, שוב פנתה ב"כ העותרים למשיב ודרשה כי ינתן לעותרת
רשיון לישיבה ועבודה בישראל מסוג ב/1 (נספח ע/22 לעתירה).

ביום 3.1.05 הודיע המשיב לב"כ העותרים כי עניינם של העותרים ידון בפני
הוועדה הבינמשרדית ביום 10.2.05 (נספח ע/24 לעתירה).

ביום 25.1.05 הוארך תוקף רשיון הישיבה ללא היתר עבודה של העותרת
(מסוג ב/2) עד ליום 25.4.05 וביום 14.4.05 הוארך הרשיון לחצי שנה נוספת, עד ליום
14.10.05.

10.
ביום 5.5.05 פנתה ב"כ העותרים למשיב בבקשה להעביר לה את החלטת הוועדה
הבינמשרדית בעניינם של העותרים (נספח ע/25 לעתירה).

11.
ביום 5.5.05, הודיע המשיב לב"כ העותרים כי ביום 15.3.05 דנה הוועדה
הבינמשרדית בעניינם של העותרים והחליטה להעניק לעותרת רשיון ישיבה בישראל ללא
היתר עבודה, מסוג ב/2, לתקופה של חצי שנה "בכפוף לבדיקות רלבנטיות" (נספח ע/26
לעתירה).

12.
ביום 19.7.05 שוב פנתה ב"כ העותרים למשיב וגם הפעם ביקשה להקנות לעותרת
רשיון לישיבה ועבודה בישראל, מסוג ב/1 (נספח ע/27).

בעקבות זאת העותרים פנו למשיב ושוב התבקשו להמציא ראיות על חייהם המשותפים.
העותרים המציאו מסמכים פעם נוספת וביום 26.9.05 ניתן לעותרת רשיון לישיבה
ועבודה, לתקופה של שנה.

סמוך למועד פקיעת הרשיון פנו העותרים למשיב בבקשה לחדש את הרשיון, אולם
הרשיון של העותרת לא חודש.

13.
עניינם של העותרים הועבר לטיפול האגודה לזכויות האדם (העותרת 3) וביום
3.10.06 פנתה האגודה למשיב בבקשה להחיל על העותרים את ההליך המדורג לבני זוג
"ידועים בציבור" ולהעניק לעותרת לאלתר רשיון ישיבה ארעי בישראל מסוג א/5
(נספחים ע/28 ו-ע/29 לעתירה).

המשיב לא ענה לפנייה וביום 29.10.06 שבה האגודה ופנתה למשיב (נספח
ע/30 לעתירה).

14.
ביום 1.11.06 השיב המשיב לעותרת 3:

"בהתאם לנהלי משרד הפנים העוסק בהסדרת מעמדם של בני זוג זרים של אזרחים
ישראליים, אשר אינם נשואים זה לזה, עניינם של בני הזוג הנ"ל מועבר לטיפול והחלטת
הוועדה הבינמשרדית" (נספח ע/31).

15.
ביום 13.11.06 שוב פנתה האגודה למשיב ופרטה בפניו את השתלשלות העניינים
העובדתיים בעניינם של העותרים:

"כאמור במכתבי מיום 3.10.2006, רישיונה של גב' דואה פקע לפני שבועות
ספורים, ובשל מדיניותכם – להעביר עניין
סטנדרטי שכזה לוועדה הבינמשרדית – הוא אינו מחודש עד לסיום בחינת עניינם של
בני הזוג במועד בלתי ידוע. משום כך חשופה גב' דואה לסכנת מעצר ולגירוש, והיא אינה
רשאית לעבוד בישראל.

כמצויין עוד במכתבי, עניינם של בני
הזוג מטופל אצלכם מאז חודש אוגוסט 2003! ברשותנו אינספור מכתבים שכתבה עו"ד רעות
מיכאלי מן המרכז לפלורליזם יהודי, שטיפלה בעניינם של בני הזוג, אליך ולעו"ד גלית
לביא ותשובותיך למכתבים אלה. כך, למשל, כבר ביום 3.1.2005 הודעת לעו"ד מיכאלי,
שעניינם של בני הזוג יועבר אל הוועדה הבינמשרדית. בוועדה הוחלט להקנות לגב' דואה
רישיון מסוג ב/2. בעקבות פנייה נוספת של עו"ד מיכאלי הוחלט להקנות לגב' דואה רישיון
מסוג ב/1. כעת, לאחר שתוקף הרישיון פג, החלטתם להשיב את עניינה אל הוועדה בפעם
השלישית! האם כל אימת שיפוג תוקף רישיונה תידרש דרך חתחתים שכזו? האם בכל פעם תהפוך
שוהה שלא כדין בשל העברת עניינה אל הוועדה הבינמשרדית?

כאמור במכתבי, העברת עניינם של בני זוג לוועדה הבינמשרדית, שם יידון עניינם
במקרה הטוב לאחר חודשים, משל היה מדובר בסוגיה הומניטארית יוצאת דופן, היא בלתי
סבירה ובלתי מידתית. על הפקידים המטפלים בלשכות לבחון את עניינם של בני הזוג על פי
הראיות המונחות בפניהם כדי לקבוע האם מדובר בבני זוג לקשר של אמת.

בעניינם של בני הזוג אחרים, בהם טיפלנו, בני הזוג ליברסון-ג'וסטולזי,
שעניינם נדון בעת"מ (י-ם)  332/06,
עמדתם בנסיבות זהות על העברת עניינם אל הוועדה הבינמשרדית, ומר קציר טרח להשיב לכל
הפונים אליו – לבני הזוג, למבקר המדינה, לחבר כנסת שפנה בעניינם, ואף אלינו – כי
אין דרך אחרת, זולת הוועדה הבינמשרדית (כשהוא מסתיר, כמובן, שהוועדה אינה אלא וועדה
המייעצת לו, וההחלטה ממילא הינה החלטתו). רק לאחר הגשת העתירה מיהר מר קציר לאשר
בעצמו את בקשתם של בני הזוג, ללא כל צורך בכינוס הוועדה הבינמשרדית, וזאת בהחלטה
חפוזה בכתב יד על גבי זנב זנבה של פנייה אליו מן הלשכה המשפטית של המשרד.

אשר על כן אבקש תשובתכם הדחופה – הן לעניין חידוש לאלתר של
רישיון הישיבה של גב' דואה והן לעניין החלת ההליך המדורג לבני זוג ידועים בציבור על
בני הזוג כהן-דואה, תוך קיזוז התקופה שהמתינו בני הזוג לאישור הבקשה מן ההליך
המדורג.

כן אשוב ואבקש לבטל את ההתנייה הקבועה בנוהל בעניין מצבו האישי של האזרח
הישראלי, ולפעול על פי פסק דינו של בית המשפט בעת"מ (חיפה) 1223/03 פרי נ' מנהלת
מחלקת אשרות וזרים (פסק דינן מיום 12.9.2004)".

(נספח ע/32 לעתירה).

16.
בעקבות זאת חידש המשיב את רשיון הישיבה והעבודה מסוג ב/1 של העותרת למשך
תקופה נוספת של שלושה חודשים, עד ליום 14.2.07.

17.
ביום 22.11.06 הודיע המשיב לעותרת 3 כדלקמן:

"בהתאם לנהלי משרד הפנים העוסק בהסדרת מעמדם של בני זוג זרים של אזרחים
ישראליים, אשר אינם נשואים זה לזה, עניינם של בני הזוג הנ"ל מועבר לטיפול והחלטת
הוועדה הבינמשרדית, ואכן ביום 15/3/2005 עניינם של בני הזוג הועלה להחלטת הוועדה.

הוועדה בשבתה בחנה את הבקשה והחליטה כי לא נמצא מקום להחיל על בני הזוג
נוהל חיים משותפים, לא נמצאו טעמים הומניטריים, לא הוכח לחברי הוועדה כי השניים
חיים חיים משותפים וכי ישנם הוכחות לקשר כגון: חשבונות בנק, תדפיסי חשבון, רכוש
משותף וכו'.

כמו כן הוחלט כי אשרת התייר שברשותה
תוארך עד לשינוי מצבו האישי של מר כהן, ובהתאם להמצאת הוכחות להמשך ניסיונות מר כהן
להיפרד מאשתו החוקית.

לאחר בחינת התיק, הוברר כי הומצאו מספר מסמכים רלוונטיים להוכחת הקשר, אך
לא הומצאו הוכחות להמשך ניסיונות מר כהן להיפרד מאשתו החוקית.

לאחר שיומצאו ההוכחות הנ"ל, נעביר את עניינם של בני הזוג, להחלטת הוועדה
הבינמשרדית, וזאת, כאמור בהתאם לנוהל שנקבע".

זה היה הרקע להגשת העתירה.

הליכים לאחר הגשת העתירה

18.
ביום 29.4.07 הגיש המשיב הודעה לבית המשפט כדלקמן:

"נוכח  העובדה שמאז החלטתה
האחרונה של הועדה הבינמשרדית בעניינם של העותרים (מרץ 2005), נוספו מכתבים ומסמכים
הנוגעים לקשר בין בני הזוג כמו גם להמשך ניסיונותיו של העותר להיפרד מאישתו (חלקם
צורפו כנספחים לעתירה וחלקם האחר הועברו למשיב לאחר הגשת העתירה) יידון עניינם של
העותרים במסגרת הועדה הבינמשרדית במהלך חודש יוני. במסגרת זו ייבדק עניינם של בני
הזוג ובכלל זה בקשתם להיכנס לתוככי ההליך המדורג ולקזז מן ההליך את התקופה בה
המתינו בני הזוג לאישור הבקשה.

בנסיבות אלו, הרי שהעתירה, במתכונתה הנוכחית, מתייתרת ובית המשפט הנכבד
יתבקש למוחקה ללא צו להוצאות".

19.
ביום 3.5.07 הודיעה עותרת 3 למשיב כדלקמן:

"לבקשתך, העברתי אליך ביום
18.3.2007 מסמכים אחרונים מתיק בית הדין הרבני של מרשי. בין המסמכים היתה בקשה
שהגיש בא כוחו של מרשי לחדש את הדיונים ביום 15.3.2007. כפי שהבהרתי בשיחתנו
בטלפון – בקשה זו לא נקלטה, והדיונים בתיק לא יחודשו בעתיד הנראה לעין. אשוב
ואדגיש – הליכי הגירושין אינם צפויים להתקדם או להתחדש בעתיד הנראה לעין.

כפי שהובהר זה מכבר, המחלוקת בין מר
כהן לבין גב' פלורנס כהן, אשתו בנפרד, עמוקה ונוגעת לזכויות כלכליות הדדיות, שנפסקו
על ידי בית המשפט לענייני משפחה. משעה שיינתן גט תהיה חייבת גב' כהן, שפרשה זה מכבר
מעבודה, להעביר למרשי מחצית מתשלומי הפנסיה שלה. יודגש שוב, ההליכים מתנהלים מזה
מספר שנים והם אינם צפויים להתקדם או להתחדש בעתיד הנראה לעין.

פרידתו של מר כהן מאשתו עוגנה בפסק
דינו של בית המשפט לענייני משפחה, שהעתקו הועבר למשרד הפנים לפני שנים. חיי המשפחה
שמנהל מר כהן עם גב' דואה בלבד מוכרים גם הם למשרד הפנים מזה שנים. אין בידי מר
כהן ראיות חדשות להתקדמות הליכי הגירושין מאשתו בנפרד, משום שאלה, כאמור, אינם
צפויים להתקדם או להתחדש בעתיד הנראה לעין.

די במסמכים ובראיות שבידי משרד
הפנים להיענות לבקשת מרשיי, להחיל את ההליך המדורג על גב' מריאטה דואה, ולהקנות לה
מעמד".

(נספח מש/16 לתשובה).

20.
ביום 13.6.07 התקיים דיון בעניינם של העותרים בפני הוועדה הבינמשרדית
לעניינים הומניטאריים. לאחר בחינת העניין, מצאה הוועדה כי על אף קיומם של ראיות
נוספות לקיומו של קשר משפחתי בין העותרים, לא הוכח, להנחת דעת הוועדה, כי העותר
עושה מאמצים כנים להתיר את קשר הנישואין עם אשתו.

הוועדה התרשמה כי בין העותר לאשתו קיים סכסוך רכושי אשר לא נעשה נסיון מספיק
מצד העותר לסיימו בהצלחה ובהסכמה. הוועדה ציינה כי אין בעובדה שהעותר בחר שלא לסיים
את נישואיו מטעמים רכושיים, כדי לשנות את החלטתה.

הוועדה קבעה כי טענת העותר שהליכי הגירושין לא צפויים להתקדם בשל סכסוך כספי
הנוגע בעיקרו לחלוקת כספי הפנסיה אינה מספקת אותה שכן, לדעתה, לא הובהר בצורה
משכנעת מדוע לא ניתן להגיע להסכם בין הצדדים בעניין הפנסיה או יתר העניינים
הרכושיים השנויים במחלוקת בין הצדדים ולהמשיך בהליכי הגירושין.

הוועדה  מצאה כי בנסיבות אלה
בהן העותר, מבחירתו שלו, ממשיך לחלוק חלק לא מבוטל מרכושו עם אשתו ולא עושה מאמצים
להתגרש ממנה, לא הוכח כי זיקותיו כלפי אשתו נותקו במלואם. לדעתה, בנסיבות אלה אין
מקום להפעיל את החריג לנוהל "ידועים בציבור", נוהל המהווה חריג לעקרון כי אין לזר
זכות לקבלת מעמד בישראל.

עיקר טענות העותרים

21.
העותרים טוענים כי הזכות החוקתית להקנות לבן זוגו של אזרח מעמד של קבע
במדינה, כפועל יוצא של הזכות לחיי משפחה ושל הזכות לשיוויון, עומדת גם לבני זוג
שאינם נשואים זה לזה. לטענתם, הם זכאים לחיות יחדיו ולהיות מוגנים מפני פרידה כפויה
מכח זכותם לחיי משפחה והזכות לשיוויון. העותרים טוענים כי הם זכאים להסדיר את מעמדה
של העותרת בישראל, ולהקנות לה מעמד של קבע, בסיומו של ההליך המדורג.

22.
העותרים טוענים כי משעה שעמדו בנטל להוכיח את זוגיותם, על המשיב להקנות
לעותרת מעמד בישראל. לטענתם, המשיב אינו רשאי להסיג את גבולו ולנקוט עמדה ערכית
בשאלת נישואיו וגירושיו של האזרח הישראלי, עניין המצוי בתחומו הפרטי של הפרט.
לטענתם, לא קשר פורמאלי הוא העומד ביסוד ההליכים להסדרת מעמדם של בני זוג בישראל,
אלא קיומו למעשה של תא משפחתי בישראל. העותרים טוענים כי מדיניות המשיב, הכופה על
בן הזוג הישראלי להיות גרוש לצורך הסדרת מעמדו של בן זוגו הזר, מתערבת באופן אסור
בהליכי הגירושין ומפעילה על האזרח הישראלי לחץ בלתי סביר להתגרש במהירות ותוך ויתור
על זכויותיו רק משום שמעל ראשו מרחף איום בגירוש בן זוגו מהארץ.

23.
העותרים טוענים כי העובדה שאדם נשוי לאחר, עימו הוא אינו
מקיים חיי משפחה (כלומר הוא פרוד ממנו), אינה מעידה על כך שהקשר עם בן זוגו עימו
הוא חי בפועל אינו קשר של אמת וכי אין מדובר בתא משפחתי. לטענתם, על המשיב לבחון את
הבקשה על בסיס נסיבותיה ובהתקיים חיי משפחה, לפעול להסדרת מעמדו של בן הזוג הזר.

24.
העותרים מוסיפים וטוענים כי הפניית עניינם לוועדה הבינמשרדית לעניינים
הומניטאריים מידי שנה בשנה, משל היה מדובר בסוגיה הומניטארית יוצאת דופן, אף היא
בלתי סבירה ובלתי מידתית.

לטענתם, בקשה מעין זו צריכה להבדק על ידי פקידי האשרות בלשכת מנהל האוכלוסין
שאמונים לבחון את כנות חיי המשפחה בין בני הזוג ואת האקסקלוסיביות של הקשר ביניהם,
בדיוק כפי שהם בוחנים כל בקשה אחרת למתן מעמד לבן זוג. העותרים מסכימים לעמדת המשיב
לפיה על האזרח הישראלי להוכיח שהוא "פרוד" מאשתו, אולם שאלת הנישואין הפורמאלית -
אם הובאו הוכחות לאקסקלוסיביות הקשר ולעובדת הפרידה הלכה למעשה - אינה רלבנטית.
לטענתם, די בכך שהוכח כי קשר הנישואין הסתיים, וכי הקשר בין בני הזוג הוא
אקסקלוסיבי כדי להכניס את בני הזוג להליך הסדרת המעמד לבני זוג "ידועים בציבור".

עיקר טענות המשיב

25.
המשיב טוען כי חוק האזרחות קובע כללים למתן מעמד לבן זוג הנשוי לאזרח
ישראלי. לטענתו, לבן זוג של אזרח ישראלי שאינו קשור אליו בקשר של נישואין, אין על
פי חוק זכות מוקנית לקבלת מעמד בישראל.

המשיב טוען כי הסדרת מעמדו של בן זוג של אזרח ישראלי לו הוא אינו נשוי
("ידוע בציבור"), נקבעה כחריג לכלל הקובע כי אין לזר זכות קנויה לישיבה
בישראל.

המשיב טוען כי ביום 1.8.05 שונה "נוהל ידועים בציבור" ועוגן בו הליך
מדורג לתקופה של שבע שנים: שנה במעמד מסוג ב/1 ולאחריה מתן מעמד מסוג א/5, אותו
ניתן לחדש מדי שנה. בסיום ההליך המדורג – רכישת מעמד קבע בישראל.

26.
המשיב טוען כי הצורך למנוע ניצול לרעה של הליך קבלת המעמד בהתאם לנוהל מצדיק
את הדרישה מן האזרח הישראלי להיות "פנוי". לטענתו, לאור העובדה שקיימים
מקרים חריגים, בהם קיימות נסיבות מיוחדות המונעות את רישומו של האזרח "כפנוי", נקבע
בנוהל הסייג, לפיו בכל מקרה אחר, ניתן להפנות את הבקשה לעיונה של הוועדה הבינמשרדית
לעניינים הומניטאריים אשר תבחן את הנסיבות המיוחדות. לטענתו, נסיבות אלה יכולות
להיות מעמדו של המבקש כ"מסורב גט", או נסיונות אמיתיים וכנים להפרד מבן הזוג לו הוא
נשוי, שלא צלחו.

27.
המשיב טוען כי הקריטריון הקובע שעל אזרח המבקש מעמד לבן זוג זר להיות
"פנוי", נכון, נדרש וסביר. לטענתו, קריטריון זה מאפשר מתן מעמד לבן  זוג זר אף ללא עיגון הקשר בנישואין
רשמיים. המשיב טוען כי אינו מוכן להכיר או להגן על קיומו של "תא משפחתי משולש" בו
אחד מבני הזוג קשור בה בעת לשני בני זוג שונים. המשיב טוען כי עבירת הביגמיה קבועה
בחוק, ואין כל מקום לחרוג מהרציונאל העומד בבסיסה כאשר מדובר בבקשה למתן מעמד לבן
זוג זר.

28.
המשיב סבור כי הוא רשאי ואף מחוייב לבחון את שאלת נישואיו וגירושיו של האזרח
הישראלי המבקש להקנות מכוחו מעמד לאדם אחר מזה לו הוא נשוי. לטענתו, הוא אינו
"כופה" על בן הזוג הישראלי להיות גרוש לצורך הסדרת מעמדו של בן הזוג הזר. לטענתו
הוא נכון לתת, במקרים המתאימים, מעמד של קבע, במסגרת הליך מדורג, לבן הזוג הזר,
ובלבד שהוכיח להנחת דעתו כי נעשה מאמץ כן ואמיתי של הישראלי להפרד מבן הזוג החוקי
לו הוא נשוי, אך ללא הועיל. המשיב טוען כי העדר נסיון כן להתגרש מעיד על המשך קיומן
של זיקות כאלה ואחרות לבן הזוג לו נשוי האזרח שנותרו ביניהם מרצון.

29.
המשיב טוען כי העותר לא הציג כל ראיה כי נעשה מצידו רצון כן ואמיתי להתגרש.
לטענתו, הוועדה הבינמשרדית התרשמה כי ההפך הוא הנכון. לא זו בלבד שלא נעשה מאמץ
אמיתי וכן להתגרש, אלא שהעותר עצמו אינו מעוניין להמשיך בהליכי הגירושין מטעמים
רכושיים או אחרים. המשיב מוסיף וטוען כי במצב דברים זה יש הצדקה לתת לאשתו החוקית
של העותר להשמיע את עמדתה, במסגרת העתירה.

דיון והכרעה

30.
העתירה שבפני מעלה שאלה עקרונית בעלת חשיבות, הנוגעת להסדרת מעמדם של בני
זוג זרים של אזרחים ישראליים שאינם נשואים זה לזה ("ידועים בציבור"). עניינה של
העתירה בהנחיה של המשיב לפיה כדי להקנות מעמד לבן הזוג הזר בישראל, על האזרח
הישראלי להיות "פנוי" כשמונח זה הוגדר בצורה פורמאלית: "גרוש, אלמן או
רווק".

פסק הדין יתייחס לשאלה העקרונית, למדיניות
ולנוהלים שמפעיל המשיב בעניין זה, כמו גם לעניינם של העותרים שבפניי ובכלל זה
לטיפול המשיב בעניינם ולהחלטת המשיב הדוחה את בקשתם למתן מעמד לעותרת ולהחלת ההליך
המדורג על עניינם.

המסגרת הנורמטיבית

31.
חוק האזרחות, תשי"ב-1952 (להלן – חוק האזרחות) קובע כי אזרח ישראלי הנישא
לאחר ("בעל ואשה", כלשון סעיף 7 לחוק), רשאי להגיש בקשה לאזרחות עבור בן הזוג הזר.
בעניין זה מפעיל המשיב נוהל הקובע כי האזרחות ניתנת בסיומו של הליך מדורג הנמשך על
פני ארבע וחצי שנים, בכפוף להוכחת כנות הקשר, מרכז חיים בישראל והעדר מניעה בטחונית
או פלילית.

32.
בדומה לבני זוג נשואים, קבע המשיב נוהל שנועד להסדיר את מעמדם של בני זוג
זרים של אזרחים ישראלים שאינם נשואים זה לזה – "ידועים בציבור". נוהל זה חל גם על
בני  זוג מאותו מין.

נוהל זה,  שראשיתו במאי 2000,
עבר שינויים במרוצת השנים וגירסתו האחרונה והמעודכנת  היא מיום 1.8.05. מטרת הנוהל הוגדרה  בסעיף א' שבו לאמור:

"לקבוע את השיטה לטיפול בבקשות לשינוי מעמד לבני זוג זרים של אזרחים
ישראלים, לרבות בני אותו מין".

סעיף 2 לנוהל מפרט את ה"תנאים והדרישות" ובסעיף קטן ב.6 שבו
נאמר:

"מצבו האישי של הישראלי צריך להיות פנוי (גרוש, אלמן, רווק).

בכל מקרה אחר ניתן להפנותו לוועדה הבינמשרדית אשר תבחן נסיבות מיוחדות
המונעות רישומו של הישראלי כפנוי".

סעיף ב. 7 לנוהל
קובע  כי יש להמציא:

"הוכחות לקשר ולחיים המשותפים של בני הזוג (תמונות, שכ"ד, חשבונות משותפים
וכו')".

ההליך המדורג שנקבע בנוהל ארוך יותר מזה
שנקבע לגבי בני זוג נשואים ונמשך תקופה של שבע שנים. לעניין זה קובע סעיף ג.
10 לנוהל:

"יש לבדוק את כנות הקשר וחיים משותפים על ידי ביצוע ראיונות נפרדים לשני
בני הזוג ובדיקת ההוכחות שהוצגו בתנאים ובדרישות".

סעיף ג. 11 לנוהל קובע:

"השתכנע רע"נ אשרות שאכן מדובר בחיים משותפים ובקשר אמיתי, יאשר מעמד מסוג
ב/1 לשנה.

לאחר כשנה בכפוף לבדיקת כנות הקשר, יוחלף המעמד לתושב ארעי מסוג א/5 לשנה
ובסך הכל 7 שנים, כאשר בתום תקופה של חיים משותפים והעדר מניעה יקבל בן/בת הזוג הזר
מעמד קבע".  (נספח ע/1 לעתירה).

33.
הנוהל של בני זוג "ידועים בציבור" ובמיוחד סעיף קטן ב. 6 הקובע את הדרישות
בנוגע למעמדו האישי של האזרח הישראלי, הוא העומד במרכז העתירה שבפני.

הטענה המרכזית של המשיב הינה כי לבן זוג
זר של אזרח ישראלי שאינו נשוי לו פורמאלית, אין זכות מוקנית על פי החוק לקבלת מעמד
בישראל. לטענתו, חוק האזרחות קובע כי יש לתת מעמד בישראל למי שנשוי לאזרח אך
אינו קובע כי יש לתת מעמד בישראל גם למי שהוא "ידוע בציבור" של האזרח. לטענת
המשיב האבחנה בין מי שנשוי לאזרח ישראלי לבין מי שהוא "רק" "ידוע בציבור" של האזרח,
מצדיקה התייחסות שונה למוסד ה"ידוע בציבור" לצורך הקניית מעמד לאזרח הזר ומחייבת
דרישות שונות בנוגע למעמדו האישי של האזרח הישראלי. טיעון זה אינו מבוסס ויש
לדחותו.

34.
הזכות לחיי משפחה הינה זכות יסוד המעוגנת בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.
כפועל יוצא מכך נקבעה גם זכותם של אזרחים המקיימים קשרי משפחה זוגיים עם אזרחים
זרים להקנות לבני הזוג  הזרים מעמד של
קבע בישראל.

בבג"צ 7052/03 עדאלה המרכז המשפטי
לזכויות המיעוט הערבי נ' שר הפנים, עמד בית המשפט העליון (כב' הנשיא
אהרון ברק) על מעמדה של הזכות לחיי המשפחה:

"הזכות לחיי המשפחה אינה מתמצית בזכות להינשא ולהוליד ילדים. הזכות לחיי
משפחה משמעותה גם הזכות לחיי משפחה משותפים. זו זכותו של בן הזוג הישראלי לקיים את
חיי משפחתו בישראל. זכות זו נפגעת אם אין מאפשרים לבן הזוג הישראלי לחיות חיי משפחה
בישראל עם בן הזוג הזר. בכך נכפית עליו הבחירה בין הגירה מחוץ לישראל לבין ניתוק
מבן זוגו".

ובהמשך:

"הן ההגנה על התא המשפחתי בישראל, והן ההגנה על שוויונו של תא זה ביחס
לתאים משפחתיים של בני זוג ישראלים אחרים, מצויים בגרעינו של כבוד האדם"
(סעיפים 27 ו-40 לפסק
הדין).

35.
אכן, בעוד שבנוגע להסדרת מעמדו של הזר כ"ידוע בציבור" של אזרח ישראלי,
מצויים אנו במסגרת שיקול דעתו הרחב של המשיב מכח הוראות חוק הכניסה לישראל, הרי
שהסדרת מעמדו של זר הנישא לאזרח ישראלי מעוגנת בהוראת חוק האזרחות. השאלה העומדת
להכרעה בפניי היא האם, לגופו של עניין, יש הצדקה להפעלה שונה של שיקול הדעת של
המשיב בעניינם של בני  זוג "ידועים
בציבור", להבדיל מעניינם של בני זוג נשואים; וביתר דיוק, לענייננו, האם דרישות
המשיב בנוגע למצבו האישי של האזרח הישראלי ה"פרוד", כלשון הוראת הנוהל על הפרשנות
הפורמאלית שניתנה למונח זה בהנחיות והיישום בפועל של אותן הנחיות, הינה מידתית והאם
המדיניות במסגרת הסמכות מופעלת על פי שיקול דעת ענייני, העומד במבחן הסבירות.

36.
מוסד ה"ידועים בציבור" זכה להכרה גוברת והולכת במשפט הישראל. על רקע
זה הכיר המחוקק הישראלי ב"ידועים בציבור" בשורה ארוכה של חוקים. כך גם פסיקת בית
המשפט העליון חזרה ונתנה למוסד זה מעמד איתן והכרה חברתית משפטית בהיבטים שונים
ומגוונים (ראה עע"מ 4614/05 מדינת ישראל נ' אבנר אורן, מפי כב' הנשיאה ד.
ביניש).

37.
המשיב מכיר במוסד ה"ידועים בציבור" והנוהל שהוציא בעניין זה משקף
נכונות של המשיב לאפשר לאזרח זר לרכוש מעמד של תושב קבע בישראל, מכח היותו "ידוע
בציבור" של אזרח ישראל, גם אם הוא שוהה בארץ שלא כדין. הרציונאל העומד ביסוד
מדיניות חשובה זו, הוא ההכרה כי גם תא משפחתי שאינו מבוסס על קשר פורמאלי של
נישואין, ראוי להגנה ויש לאפשר לבני הזוג לחיות יחדיו בארץ.

הדגש בעניין זה מושם על בחינת כנות הקשר. לפיכך, משנמצא כי מדובר
בקשר משפחתי אמיתי וכן, מחוייב המשיב לאפשר לבני הזוג להמשיך בחיי משפחה ולעשות זאת
בתחומי המדינה.

לסיכום האמור עד כה, מדיניות המשיב, כמו גם הנוהל שהוציא בעניין זה, מכירים
בצורך לספק הגנה לא רק לתא משפחתי המבוסס על קשר פורמאלי של נישואין אלא גם לקשר
המבוסס על זוגיות וחיי משפחה במתכונת המוכרת של "ידועים בציבור".

38.
המשיב הסביר כי על מנת לבחון את מסגרת החיים המשותפים של "ידועים
בציבור" לצורך הענקת המעמד, נקבעו בנוהל מספר תנאים שנועדו לתת אינדיקציה באשר
לכנות הקשר בין בני הזוג, עומק היכרותם ובחינת כוונותיהם בעת הגשת הבקשה. לטענתו,
הרציונאל העומד מאחורי תנאים אלה הוא למנוע ניצול לרעה של הליך קבלת המעמד בהתאם
לנוהל, במקרה שלא מתקיים קשר זוגי אמיתי בין האזרח הישראלי לבן הזוג הזר.

מדיניות המשיב בעניין זה ראויה ונכונה ויש
בה מימוש נכון ומידתי של המטרה המרכזית העומדת בבסיס הנוהל. אין ספק כי העובדה
שמדובר במערכת יחסים שאינה מעוגנת במעמד פורמלי של נישואין, מחייבת בחינה מעמיקה,
יסודית וחודרנית יותר של המצב העובדתי הקיים בין בני הזוג, במטרה להתחקות אל נכונה
אם מדובר במערכת יחסים כנה ואמיתית ואם בני הזוג מקיימים את שני היסודות המרכזיים
שנמנו בפסיקה לצורך הכרה בהם כ"ידועים בציבור" – חיי אישות וניהול משק בית משותף,
המעידים על כך שבני הזוג קשרו את גורלם זה בזה. בחינה עובדתית, עמוקה ויסודית ככל
שתהיה, נדרשת למנוע ניצול לרעה על ידי אלה המבקשים  לקנות לעצמם מעמד שלא מגיע להם בדרך לא
דרך.

39.
וכאן אנו מגיעים לסעיף בנוהל לפיו נדרש בן הזוג הישראלי לעמוד בתנאי של
היותו "פנוי". בעניין זה נקבע בנוהל כי "פנוי" משמעו: "גרוש,
אלמן, רווק". תוספת זו באה לאחר שניתן פסק הדין של בית המשפט לעניינים מינהליים
בחיפה בעת"מ  1223/03 צבי ישראל
פרי-חיפה ואח' נ' מנהלת מחלקת אשרות זרים ואח' (מפי כב' הנשיא דאז מ.
לינדנשטראוס; להלן - פרשת פרי).

בפרשת פרי קבע בית המשפט המחוזי כי התניית
ההליך המדורג לבני זוג שאינם נשואים, בכך שבין הזוג הישראלי יהיה גרוש, הינה פסולה
ונקבע כי העובדה שמבחינת מעמדו האישי ה"ידוע בציבור" נשוי לאחר, אינה מעלה ואינה
מורידה.

הנוהל החדש מבקש להבהיר כי על האזרח
הישראלי להראות שהוא "פנוי" במובן הפורמאלי של המושג דהיינו "גרוש, אלמן או
רווק". בנוסף נקבע בנוהל סייג לפיו במקרה אחר העניין יובא לוועדה הבינמשרדית
לעניינים הומניטאריים אשר: "תבחן נסיבות מיוחדות המונעות רישומו של הישראלי
כפנוי".

40.
המשיב טוען כי התנאי שנקבע בנוהל נכון ומוצדק שכן הוא אינו מוכן להגן על
קיומו של "תא משפחתי משולש", כלשונו, בו אחד מבני הזוג קשור בה בעת  לשני בני זוג. לטענתו, עבירת הביגמיה
הקבועה בחוק הפלילי רלוונטית גם לעניין הנוהל החל על בני זוג "ידועים בציבור".
לטענתו: "תכלית החקיקה היא למנוע מצב של קיומו של תא משפחתי משולש, ולהגן על התא
המשפחתי הבסיסי ולמנוע מצבים של ניצול בני זוג, כאשר בדרך כלל המדובר בנשים"
(סעיף 86 לתשובה). טיעון זה אינו מבוסס ודינו להידחות.

41.
עבירת הביגמיה הקבועה בחוק העונשין מתייחסת בבירור לאדם נשוי הנישא לאישה
נוספת.  המחוקק, כמו גם בתי המשפט,
חזרו והכירו במעמד של חיי משפחה ללא נישואין פורמאליים של "ידועים בציבור". העובדה
שאדם הינו "ידוע בציבור" של בן זוג ובן הזוג עדיין נשוי פורמאלית למישהו אחר, אינה
עבירה פלילית של ביגמיה, לא במישור הפורמאלי וגם לא במישור המהותי (ראה דניאל
פרידמן "הידועה בציבור בדין הישראלי" עיוני משפט ג (תשל"ג) 459,
478).

צודקת עותרת 3 בטענתה כי אם היה מדובר במלחמה בביגמיה לא ניתן היה להסדיר את
מעמדו של בן הזוג הזר בכלל, גם לא לפי החריג בנוהל שמפעיל המשיב.

42.
בהפעלת שיקול הדעת, מוטל על הרשות לשקול את כל השיקולים הרלוונטיים הכפופים
תמיד לדל"ת אמות החוק המסמיך. החוק המסמיך והמטרות שביסודו קובעים את מתחם השיקולים
והנתונים הרלבנטיים שעל הרשות המינהלית לשקול בבואה להפעיל את סמכותה. השיקולים
הרלבנטיים נסמכים גם על נתונים עובדתיים רלבנטיים שאותם יש להביא בחשבון. לפיכך
חובתה של הרשות לשקול את כל השיקולים הרלבנטיים מתפרסת הן על נתונים עובדתיים
רלבנטיים והן על שיקולים רלבנטיים.

43.
בענייננו, למשיב סמכות שהוכרה בחוק ובפסיקת בית המשפט העליון לכבד את מסגרת
ה"תא המשפחתי" בו בוחר האזרח הישראלי לחיות. לאזרח הזכות לבחור בן זוג זר עימו הוא
מבקש לחיות חיי משפחה, בין אם בקשר נישואין פורמאלי ובין אם בקשר של "ידועים
בציבור". במסגרת הסמכויות הרחבות המוקנות למשיב, הוא רשאי לערוך לבני הזוג, במיוחד
כאשר מדובר בקשר של "ידועים בציבור", בחינות ובדיקות רחבות היקף מבחינת עומקן כמו
גם מבחינת אורך התקופה, כדי לעמוד מקרוב על כנות הקשר, אמינותו ואמיתותו. המשיב גם
רשאי מתוקף סמכותו כחוק, לבחון אם בן הזוג הישראלי הינו "פנוי" אולם המשמעות
הרלוונטית בהקשר זה של "פנוי", הינה מהותית בלבד. בקשר לכך השאלה שעל המשיב
לבחון הינה האם בן הזוג הישראלי אינו מנהל חיי משפחה  כפולים עם בן הזוג הפורמלי ואם הוא מנהל
קשר משפחתי  בלעדי אך ורק עם בן זוג
אחד הידוע בציבור. לעניין זה רשאי המשיב לדרוש ראיות ולבחון את השאלה אם מדובר במצב
של "פרידה" אמיתית או שמא עניין לנו בכסות למעשי רמיה או כזב. אולם – וזה העיקר -
משעה שהתברר למשיב, על בסיס נתונים סבירים וברורים שהובאו בפניו, כי בפניו ישראלי
"פרוד" דה-פקטו (גם אם לא פורמאלית) המקיים חיי משפחה אמיתיים וכנים מסוג "ידועים
בציבור" רק עם בן הזוג הזר (גם אם אינם נישואין פורמאליים), עליו להסתפק בכך.

44.
במסגרת בחינת האמיתות והכנות של חיי המשפחה של הידועים בציבור והפירוד של
האזרח הישראלי מאשתו הנשואה לו "על הנייר" בלבד, רשאי המשיב לבחון, בין השאר, אם
אכן האזרח עושה מאמצים כנים ואמיתיים להפרד מאשתו. אולם מקום שהוכח כי קיים קשר
בלעדי ואמיתי של חיי משפחה  עם בן
הזוג הידוע בציבור, אין כל הצדקה להתערב בהליכי הגירושין של האזרח הישראלי, במישרין
או בעקיפין על ידי  כך שהמשיב מחליט
להימנע מהסדרת מעמדו של בן הזוג הזר עד שהאזרח יסיים את הליכי הגירושין. ברור כי
התניית  סיום פורמלי של הליך הגירושין
של האזרח הישראלי, יש בה משום התערבות בעניין שאינו נוגע למשיב ומהווה  הפעלת לחץ בלתי סביר  על בן הזוג הישראלי הדוחק אותו לעמדה
נחותה או אף ללחצים מצד אשתו, בכל הנוגע לענייני הרכוש המשותף שביניהם. זוהי חריגה
מסמכות או לפחות התערבות בלתי מידתית ביחסים שבין בני זוג נשואים.

45.
במסגרת שיקול הדעת שמפעיל המשיב לבחינת מצבו האישי של האזרח הישראלי
כ"פנוי", דורש המשיב הוכחות על מאמציו הכנים של האזרח להתגרש. דרישה זו סבירה
ותואמת את המטרה לשמה מופעלת סמכותו ומדיניותו של המשיב להסדרת מעמדו של בן הזוג
הזר הידוע בציבור רק במקרה  שמדובר
בקשר משפחתי אמיתי לאחר שנותק בפועל הקשר המשפחתי עם בן הזוג עימו הוא קשור בקשר
פורמאלי של נישואין.

46.
הבחינה באשר למצבו האישי של האזרח הישראלי צריכה להעשות במידה הראויה, תוך
שמירה קפדנית שלא לגלוש מעבר לנדרש לתחום הפרטי של האזרח.

משעה שהוכח למשיב כי האזרח הישראלי אינו
מקיים יותר קשר של חיי משפחה עם אשתו ויש לו קשר משפחתי כנה, אמיתי ובלעדי עם בן
זוג זר, שיקולים הנוגעים לענייני הרכוש שבין האזרח לאשתו, אינם ממין העניין. זהו
שיקול זר שאינו בא לשרת את המטרה לשמה מפעיל המשיב את סמכותו – שמירה על התא
המשפחתי האמיתי והכרה בזכותו של האזרח הישראלי לחיות חיי משפחה עם בן זוגו הזר
שבסופו של תהליך ממושך יוכל לזכות במעמד של קבע בישראל.

מן הכלל אל הפרט

47.
בחינת התנהלות המשיב בעניינם של העותרים מלמדת כי הנוהל והפעלתו לוקים
בפגמים מהותיים. לא בכדי עמדתי בפירוט רב על עשרות הפניות של העותרים ושל באי כוחם
אל המשיב החל מחודש יוני 2003, בהם חזרו וביקשו להסדיר את מעמדה של העותרת בישראל,
לאחר שהוכח כי היא "ידועה בציבור" של העותר.

48.
בהתנהלות המשיב נמצאו ליקויים במספר מישורים. האחד, פניות רבות מצד העותרים
למשיב לא נענו במועד, אלא לאחר תזכורות חוזרות ונישנות. כך, מכתבם של העותרים מיום
31.8.03 שלא נענה, מכתב נוסף מיום 29.9.03 גם הוא נותר ללא מענה ומכתבי תזכורת
נוספים ששלחו  העותרים למשיב מיום
30.12.03 ומיום 6.11.03. רק ביום 13.1.04 השיב המשיב לראשונה לפניות החוזרות
ונישנות של העותרים וכל שנאמר הוא שעל העותר להציג תעודת גירושין וכי רק אז ניתן
יהיה לטפל בבקשת העותרים בעניין מעמדה של העותרת בישראל (נספח ע/16 לעתירה).

יש לזכור כי במהלך תקופה ארוכה נותרה העותרת ללא כל מעמד בישראל.
כתוצאה מכך ביום 6.7.04 היא נעצרה על ידי משטרת ההגירה ומשך תקופה של למעלה משנתיים
לא ניתן לה רשיון עבודה והיא חיה בישראל ללא זכויות סוציאליות.

49.       הליקוי
השני, מקורו בהחלטת הוועדה הבינמשרדית לעניינים הומניטאריים. ביום 15.3.05 הועבר
עניינם של העותרים לוועדה אך החלטת הוועדה לא הועברה לעותרים. באותה החלטה נאמר כי:
"יש לבקש מבני הזוג להמציא הוכחות להמשך ניסיונות מר כהן (העותר –י.צ.) להיפרד
מאשתו החוקית וכן הוכחות לקשר המשותף הפורטו לעיל" (נספח מש/8 לתשובה). כאמור,
החלטת הוועדה על הדרישות שבה, לא הועברה לעותרים וכל שנאמר להם במכתב מיום 5.5.05
הוא:

"עניינם של בני הזוג הועבר להחלטת הוועדה הבינמשרדית ביום 15/3/2005,
והוחלט כי יינתן לגב' רשיון ישיבה מסוג ב/2 לתקופה של חצי שנה, בכפוף לבדיקות
רלוונטיות.

בתאריך 14/4/2005 הוענק לגב' רשיון ישיבה מסוג ב/2 לחצי שנה, בהתאם להחלטת
הוועדה הבינמשרדית, ועל כן לא ברורה לי פנייתך" (נספח ע/26).

להתנהלות מעין זו אין כל הצדקה. בתי המשפט חזרו והדגישו את החובה של רשות
ציבורית לטפל בפניות של אזרחים בדרך עניינית ויעילה. חשוב במיוחד להקפיד על מתן
תשובה תוך זמן סביר והעיקר יש ליידע את הפונה בצורה ברורה ומדוייקת מהי עמדת הרשות
בעניינו ומה נדרש ממנו לעשות על מנת לקדם את עניינו בצורה יעילה ועניינית. אכן,
ידוע כי המשיב סובל מבעיות קשות של עומס והעדר כח אדם מספיק. סביר גם לקבל כי
הבדיקות הנדרשות בנוגע לכנות ואמיתות חיי משפחה של בני זוג – במיוחד במצב המיוחד של
העותרים שאינו מלווה בתעודות רשמיות לא של נישואין לבת הזוג הזרה ולא של גירושין
מהאישה – אורך זמן ממושך ודורש הוכחות ותשתית ראייתית משכנעת ורצינית. עם זאת, עיון
בתהליך הממושך שעברו העותרים במקרה בפני על פני תקופה של כשלוש שנים, מעלה בבירור
כי לא היתה הצדקה לחלוף תקופה כל כך ממושכת, כשבחלקה העותרים לא זכו לכל מענה
ובחלקה זכו למענה חלקי בלבד שלא תרם לקידום עניינם.

50.
גם גופה של החלטת המשיב בעניינם של העותרים לוקה בשיקולים לא רלוונטיים
ואינה מידתית. התכלית המרכזית של הקריטריון לפיו על האזרח הישראלי להיות "פנוי"
כמשמעותו בנוהל ("גרוש", "אלמן", "רווק"), נועדה למנוע ניצול לרעה של הליך קבלת
המעמד, במיוחד במקרים בהם מדובר בבני זוג שאינם נשואים. לכן קשה יותר לקבוע אם הקשר
עם בן הזוג הזר הוא הקשר הזוגי האמיתי והבלעדי. המשיב מדגיש כי קריטריון זה נועד
בעיקר למנוע מצב של פגיעה בתא המשפחתי הבסיסי ולמנוע קיומו של "תא משפחתי
משולש".

51.
אין מחלוקת כי התכלית אותה מבקש המשיב להשיג - מלחמה בנסיונות להשיג מעמד
בישראל בדרכי מרמה ושלא כדין - הינה ראויה. השאלה הדרושה הכרעה האם האמצעי בו בחר
המשיב לנקוט הינו סביר ומידתי.

עקרון המידתיות מתמקד באמצעים להשגת המטרה. העיקרון מורכב משלושה יסודות:
הראשון - דרישה לקשר של התאמה בין המטרה לבין האמצעי. האמצעי בו בוחרת הרשות לנקוט
צריך להיות מותאם להשגת המטרה שמבוקש להשיג.

היסוד השני הוא שהאמצעי בו בוחרת הרשות
צריך לפגוע בפרט במידה הקטנה ביותר. אם קיימות מספר דרכי פעולה חלופיים להשגת
המטרה, יש לבחור את האמצעי שיגרום את הפגיעה הקלה ביותר לפרט.

היסוד השלישי  הוא שהאמצעי
שהמינהל בחר בו יהיה פרופורציונלי לתועלת שהוא מביא להשגת התכלית. זהו מבחן האמצעי
המידתי, החל על כל פעולה של רשות מינהלית.

להלן אבחן אם החלטת הרשות בענייננו עמדה במבחן המדתיות, על כל מרכיביו.

52.
אין מחלוקת כי בעניינם של העותרים מתקיים קשר משפחתי כן ואמתי והם עומדים
במבחנים שהותוו בפסיקה לקביעת מעמדם כבני זוג "ידועים בציבור". ממערכת
הנתונים שהעותרים שבו והציגו בפני המשיב, עולה בבירור כי חיי המשפחה המשותפים שלהם
אמיתיים וכנים וכי אין מדובר בעניין מלאכותי או חלילה במעשה כזב ומרמה.

משעה שהתברר למשיב כי  מתקיים
בעותרים מצב של "ידועים בציבור", מוטל היה עליו לבדוק אם מדובר במערכת יחסי
משפחה אקסקלוסיבית ואם הפירוד של העותר מאשתו הוא אכן חד משמעי ואמיתי, נוכח העובדה
שבידי העותר לא היתה תעודה פורמאלית של "אלמן", "גרוש" או "רווק".

גם בעניין זה התכלית המרכזית שהציב לעצמו המשיב,  העולה מסמכותו על פי החוק, היא למנוע מצב
של תרמית המאפשר לאזרח הישראלי לנהל – בו בזמן - שתי מערכות של יחסי משפחה,
תוך שהמשיב כביכול נותן גושפנקה לקיומו של "תא משפחתי משולש". שאלת קיומו או אי
קיומו של "תא משפחתי משולש" היא עניין עובדתי הניתן להוכחה. כדי להוכיח פרידה
אמיתית ואי קיומו של קשר חיי משפחה עם בן הזוג הנשוי לא נדרשת דווקא תעודה פורמאלית
של גירושין. יתכנו מצבים, כפי שעולה בבירור מעניינם של העותרים, בהם חיי הנישואים
הסתיימו, אף אם בלא שניתנה לכך תעודה פורמאלית של גירושים.

53.
בענייננו, העותר הציג למשיב פסק דין של בית משפט לענייני משפחה מיום 28.4.03
שעיון בו מלמד בבירור כי העותר ניתק סופית את קשר הנישואים וקשר המשפחה עם אשתו.
פסק הדין קובע בבירור כי הקשר המשפחתי בין בני הזוג קרס והוא עוסק בפירוק השיתוף
בדירת המגורים, בפנסיות של העותר ובשאר החובות והזכויות בין בני הזוג. ואמנם, דירת
המגורים והמכונית של העותר ואשתו נמכרו והרכוש המשותף שלהם חולק ברובו כשנותר סכום
מסויים לחלוקה בידי כונס נכסים המעוכב במסגרת הליכי הוצאה לפועל.

במקביל להליכים בבית המשפט לענייני משפחה הגיש העותר תביעת גירושין בבית
הדין הרבני בירושלים. כאן נקלעו ההליכים בין הצדדים למבוי סתום שככל הנראה לא ניתן
יהיה לצאת ממנו בעתיד הקרוב. לטענת העותר, אשתו בנפרד מסרבת לחלוק עימו את זכויות
הפנסיה על פי פסיקת בית המשפט לענייני משפחה בעוד הוא הציע לוותר על חלקו בפנסיה של
אשתו בנפרד, בתמורה לויתורה על חלקה בפנסיה שלו, אותו הוא צפוי להתחיל לקבל רק בשנת
2019. לטענתו, אשתו בנפרד לא קיבלה את הצעתו וסרבה למתן גט ואילו בית הדין הרבני
אינו  מוכן לדון בתביעת הגירושין ללא
הסכם בין העותר לאשתו בנפרד בעניין המחלוקת הרכושית שנותרה ביניהם.

54.
ביום 3.5.07 חזר העותר והבהיר למשיב כי:

"כפי שהובהר זה מכבר, המחלוקת בין מר כהן לבין גב' פלורנס כהן, אשתו בנפרד,
עמוקה ונוגעת לזכויות כלכליות הדדיות, שנפסקו על ידי בית המשפט לענייני משפחה. משעה
שיינתן גט תהיה חייבת גב' כהן, שפרשה זה מכבר מעבודה, להעביר למרשי מחצית מתשלומי
הפנסיה שלה. יודגש שוב, ההליכים מתנהלים מזה מספר שנים והם אינם צפויים להתקדם
או להתחדש בעתיד הנראה לעין" (נספח מש/16 לתשובה).

55.
ביום 13.6.07 החליטה הוועדה הבינמשרדית לעניינים הומניטאריים לדחות את בקשת
העותרים, לאמור:

"53.   הוועדה התרשמה כי
בין העותר לאישתו סכסוך רכושי, אשר לא נעשה ניסיון מספיק מצד העותר לסיימו בהצלחה
בהסכמה. הועדה ציינה כי אין בעובדה שהעותר בוחר שלא לסיים את נישואיו מטעמים
רכושיים, בכדי לשנות את החלטת הועדה.

54.     טענת
העותר כי הליכי הגירושין לא צפויים להתקדם בשל סיכסוך כספי הנוגע בעיקרו לחלוקת
כספי הפנסיה, לא סיפקו את הועדה, שכן לא הובהר בצורה משכנעת מדוע לא ניתן להגיע
להסכם מוסכם בין הצדדים בעניין הפנסיה או יתר העניינים הרכושיים השנויים במחלוקת
ולהמשיך בהליכי הגירושין" (סעיפים 53-54 לתשובה).

עמדה זו של המשיב אינה מידתית ואינה משרתת
את התכלית הראויה של בחינת  חיי משפחה
בלעדיים של העותרים ושל מעמד העותר כ"פרוד" - בפועל - שאינו מנהל חיי משפחה, במובנם
האמיתי, עם אשתו. אין זה מעניינו של המשיב אם בין העותר לאשתו בנפרד, נותר עדיין
סכסוך הנוגע לעניינים רכושיים ואין הוא רשאי לדרוש מהעותר להבהיר: "מדוע לא ניתן
להגיע להסכם מוסכם בין הצדדים בעניין הפנסיה או יתר העניינים הרכושיים השנויים
במחלוקת בין הצדדים". שאלות אלה נוגעות כולן ליחסים הפנימיים בין העותר
לבין אשתו בנפרד המצויים בתחומו הפרטי של העותר ואין בהם כדי לשנות את המציאות
שהוכחה בפני המשיב, לפיה העותר אינו מקיים "יחסי משפחה" עם אשתו.

56.
גם הקביעה של המשיב לפיה: "העותר מבחירתו שלו ממשיך לחלוק חלק לא מבוטל
מרכושו עם אשתו" אינה מעניינו של המשיב ואינה מהווה שיקול רלוונטי לתכלית
הראויה של בחינת כנות הפרידה בין בני הזוג. אך ברור הוא כי, בנסיבות העניין בהם בני
הזוג היו נשואים שנים רבות ונולדו להם ילדים, הם עשויים להמשיך ולחלוק ביניהם
עניינים רכושיים או עניינים משפחתיים הקשורים לילדיהם. לעניין זה אין כל רבותה
בתעודת הגירושין. הרי גם בהתאם לפסק הדין של בית המשפט לענייני משפחה, ממילא היה על
העותר לחלוק עם אשתו את תשלומי הפנסיה אותם הוא עתיד לקבל בשנת 2019.

57.
החלטת המשיב מבוססת על  ההנחה
שהעותר הוא זה המסרב לתת גט לאשתו בשל כך שלא עולה בידו להגיע עימה להסדר מוסכם
בנושא השיתוף בפנסיות. הנחה זו מביאה בחשבון נתון שאינו רלוונטי ואינו בא לקדם את
התכלית העומדת ביסוד המדיניות של המשיב. אך ברור הוא כי סירוב למתן גט  אינו חייב להיות מפורש, אלא יכול להיות
משתמע מהנסיבות. כך, למשל, העלאת דרישות כספיות ורכושיות שהן בלתי מקובלות על הצד
השני או אף בלתי סבירות יכולת ללמד על סירוב למעשה למתן גט. זה אינו סוג העניינים
שיש להביאו בפני הוועדה הבינמשרדית לעניינים הומניטאריים. מדובר בכניסה בלתי
רלוונטית לעניינים הפרטיים של הפרט, בדרך לא דרך, שאינה ראויה ואינה נחוצה.

כך גם עמדת המשיב הסבור כי בעניין זה יש צורך לשמוע את עמדת אשתו של העותר.
אין כל צורך ואין זה ראוי שהמשיב יכנס לשאלות הסבוכות והמורכבות הנוגעות לעניינים
הכספיים שבין העותר לאשתו בנפרד.

58.
בנסיבות אלה דרישת המשיב כי האזרח הישראלי ישלים את הליכי הגירושין
ויציג  תעודת גירושים פורמאלית, יש בה
משום התערבות בלתי ראויה בהליכי הגירושים בין בני הזוג והפעלת לחץ עקיף כי עליו
להתגרש, תמורת ויתור כזה או אחר בענייני הרכוש, רק משום שכל עוד הוא אינו עושה זאת
מעמדה וזכויותיה של בת זוגו  הידועה
בציבור אינם מוסדרים.

59.
בדיון בפני טענה ב"כ המשיב כי:

"זהו מקרה
שבו הורה בית הדין לענייני משפחה על חלוקה של הרכוש, הדבר היחיד שנותר הוא עניין
השיתוף בפנסיות, ואת זה יכולים לפתור בני הזוג. זה מעיד שהם רוצים לשמור על איזשהו
קשר ביניהם" (עמ' 12
לפרוטוקול).

טיעון  זה יש לדחות. אין כל רלוונטיות לעובדה
שבין העותר ואשתו לשעבר נותרה שאלה בלתי פתורה הנוגעת לחלוקת זכויות הפנסיה ביניהם
אשר כתוצאה ממנה הליכי הגירושין הפורמאליים לא הושלמו וגם לא נראה בעתיד הנראה לעין
כי יושלמו. עניין זה אינו רלוונטי במסגרת שיקוליו של המשיב. משהוכח בפני המשיב כי
העותר מקיים יחסי משפחה בלעדיים עם בת זוגו הידועה בציבור ואינו מקיים יחסי משפחה
עם אשתו בנפרד, היה עליו להסתפק בכך. בנסיבות אלה הדרישה להציג תעודת גירושין
פורמאלית היא בלתי מידתית ואינה משיגה את התכלית הראויה של הוכחת כנות הקשר המשפחתי
בין העותרים  וכנות  ניתוק הקשר המשפחתי בין העותר לאשתו
בנפרד.  דרישה זו גם פוגעת שלא לצורך
ושלא במידה הראויה בעותרים. היא פוגעת באזרח הישראלי בכך שהיא לוחצת עליו להתגרש
ולהיכנע לדרישות כאלה ואחרות של אשתו בנפרד, גם אם אינן סבירות או בלתי מקובלות
עליו. היא גם פוגעת מעבר לצורך בבני הזוג הידועים בציבור ובעיקר בעותרת הנותרת
בישראל ללא מעמד וללא זכויות סוציאליות שנים ארוכות ללא תכלית ותקווה בעתיד
הנראה  לעין. יש לזכור כי הליך הסדרת
מעמדו של בן הזוג הזר בעניינם של "ידועים בציבור" אורך ממילא שנים רבות (שבע שנים)
שבמהלכן על בני הזוג לשוב מידי שנה ולהוכיח את כנות ואמינות חיי המשפחה שלהם. הליך
מדורג זה הינו ראוי ומידתי ויש בו כדי לשמש נכונה את התכלית המרכזית של המשיב
למטרתה הוא מפעיל את סמכויותיו במסגרת החוק - הוכחת כנות הקשר בין בני הזוג, מרכז
חיים בישראל והעדר מניעה בטחונית ופלילית. ההליך המדורג נועד לבחון אלמנטים הכרחיים
אלה וככל שמדובר בבני זוג ידועים בציבור משך הזמן של ההליך המדורג  ארוך יותר ונמשך על פני שבע שנים תמימות.
זאת, לנוכח הקושי האינהרנטי הטמון ביחסי זוגיות דה-פקטו שאינם מלווים בתעודה
פורמאלית של נישואין. דרישה זו סבירה ועניינית ומתיישבת היטב עם מטרות החוק והנוהל.
בענייננו הלך המשיב כברת דרך נוספת שאינה נדרשת להשגת מטרות החוק והמדיניות שהוא
מפעיל, בכך שדרש מהעותר (האזרח הישראלי) לסיים את הליכי הגירושין ולהציג
בפניו תעודת גירושין פורמאלית מאשתו ממנה נפרד.

לדרישה מעין
זו אין הצדקה, היא פגעה מעבר למידה הנדרשת בעותרים ולא היה בה כדי  לתרום להבהרת המצב העובדתי שעלה בבירור
מהנתונים שהיו בפני המשיב אודות העותר המנהל חיי משפחה אמיתיים עם בת זוגו הידועה
בציבור אשר ניתק בפועל את חיי המשפחה עם אשתו בנפרד ואין לו חיי משפחה כפולים.

60.       הוסיפה באת
כח המשיבה וטענה כי "יש כאן איזושהי בחירה של האזרח להישאר נשוי לאשה" (עמ'
12 לפרוטוקול). טיעון זה יש לדחות. שאלת "הבחירה" של האזרח הישראלי אינה רלוונטית
במסגרת שיקוליו של המשיב שכן בחירה בעניינים סבוכים מסוג זה אינה מעידה תמיד על
בחירה אמיתית ומרצון והיא כרוכה בשאלות מורכבות של רכוש ודרישות כאלה ואחרות של בן
הזוג האחר. במסגרת שיקול הדעת שמפעיל המשיב אין הוא צריך להדרש לשיקולים מורכבים
אלה, כדי שלא יגלוש חלילה לעניינים הנוגעים להליכי הגירושין וכדי להימנע מהפעלת לחץ
עקיף בלתי ראוי על האזרח הישראלי לסיים במהירות את הגירושין, תוך ויתור על
זכויותיו.

לסיכום

ההליך המדורג והממושך
להסדרת מעמדם של בני זוג "ידועים בציבור" והנוהל בגירסה החדשה סביר וראוי
ככל שהוא מתיישב עם מטרתו המרכזית - בדיקה קפדנית, מקיפה וממושכת של כנות הקשר
המשפחתי בין האזרח הישראלי לבן זוגו הידוע בציבור תוך בחינת כנות ואמיתות הפרידה של
האזרח הישראלי מאשתו בנפרד.

61.
הדגש חייב להיות על המצב דה-פקטו ועל בחינת התא המשפחתי וכנות חיי המשפחה
ובשאלת ייחודיות הקשר המשפחתי עם בן הזוג הזר לעומת הניתוק והפירוד מבן הזוג
הישראלי. משעה שהוכחה תמונת המצב העובדתית בעניינים אלה מן הראוי להקנות מעמד
בישראל לבן הזוג הזר הידוע בציבור, ולהחיל עליו את ההליך המדורג הממושך, ללא קשר
לשאלת התקדמותם או סיומם של הליכי הגירושים.

במסגרת ההליך המדורג יוכל המשיב מעת לעת להמשיך ולדרוש מן העותרים  להוכיח את אמיתות וכנות חיי המשפחה  שלהם ואם יימצא שלא זה המצב לאשורו, ניתן
יהיה לקטוע ואף לבטל את ההליך כולו. בחינה זו צריכה להעשות בפני פקידי המשיב ולא
כענין חריג בהיבט הומניטארי. כך גם הבדיקה בנוגע לשאלת "הפרידה" בין האזרח הישראלי
לאשה לה הוא נשוי באופן פורמאלי. מצב הדברים דהיום לפיו העותרים שבפניי ממתינים משך
חודשים ארוכים ואף שנים לדיון מידי שנה בפני הוועדה הבינמשרדית, כאשר בת הזוג הזרה
נמצאת בישראל ללא מעמד וללא זכויות סוציאליות עד שיסתיימו הליכי הגירושין (עניין
שעשוי להימשך שנים ואף להכנס למבוי סתום ללא מוצא), אין לו כל הצדקה והוא פוגע
באופן לא מידתי בבני הזוג הקשורים בקשר בלעדי של "ידועים בציבור". שאלת ה"פרידה",
כנותה ואמיתותה, אינה עניין לוועדה הבינמשרדית לעניינים הומניטאריים ואין הצדקה
לראות במצב דברים של פרידה דה-פקטו כעניין חריג הומניטארי, המצדיק הליכה בדרך
השמורה למקרים הומניטאריים של ממש. בענייננו הוכח ברמת שכנוע גבוהה - ולמעשה אין על
כך חולק - כי העותרים מנהלים מערכת יחסי משפחה כנה ובלעדית וכי הפרידה של העותר
מאשתו בנפרד, היא אמיתית וחד משמעית.

5129371

5467831362.     לאור כל האמור החלטתי
לקבל את העתירה ולהורות למשיב להחיל על העותרת את ההליך המדורג. נוכח התקופה הארוכה
בה המתינו העותרים להחלת ההליך המדורג כשחלק מהתקופה לא היה נדרש לבדיקות הרלבנטיות
לענייננו, נראה כי ראוי לקזז תקופה של שנה אחת, בה בהתאם לנוהל היתה העותרת זכאית
לקבל רשיון מסוג ב/1 (כפי שקיבלה לפי החלטת הוועדה הבינמשרדית). לפיכך, בשלב זה, יש
להעניק לעותרת רשיון ישיבה ארעי מסוג א/5 ולהחיל עליה את ההליך המדורג לתקופה נוספת
של שש שנים, בהתאם לנוהל.

אשר להוראות הנוהל להסדרת מעמד לבני זוג "ידועים בציבור", על המשיב לבחון
פעם נוספת את הוראת סעיף ב.6 לנוהל ולערוך בו את השינויים המתחייבים מהאמור בפסק
הדין.

המשיב יישא בהוצאות ושכ"ט העותרים בסכום של 7,500 ₪ בצירוף מע"מ.

5129371

54678313
המזכירות תעביר את פסק הדין לצדדים.

יהודית צור 54678313-139/07

ניתן היום, י' אב
תשס"ז (25/07/2007).
יהודית צור, סגנית
נשיא

קלדנית אירית משה

נוסח מסמך זה כפוף לשינויי ניסוח ועריכה