Subject: Nevo.co.il
From: <Saved by Windows Internet Explorer 8>
Date: Thu, 25 Nov 2010 12:22:41 +0200

נבו הוצאה לאור

בתי המשפט

עתמ 000457/06

בית המשפט המחוזי בירושלים

בשבתו כבית משפט לעניינים מינהלים

04/05/2007

תאריך:

כבוד השופט משה סובל

לפני:

1. סמיר ג'אודת מוסטפא אבו
חאג'

2. סולימה אבו
חאג'

בעניין:

העותרים

רון ברנט

ע"י ב"כ עו"ד

נ  ג  ד

שר הפנים

המשיב

ע"י פרקליטות מחוז ירושלים

פסק
דין

1.
העותר 1 (להלן –
העותר) נולד במזרח ירושלים בשנת 1947 והחזיק משנת 1967 ברישיון לישיבת קבע
בישראל. אשתו (העותרת 2) ושלושת ילדיהם הנם אזרחי ישראל. בשנים 1979 עד 1984
התגוררה המשפחה בארצות הברית, שם למד העותר רוקחות (במשך 4 שנים) ולאחר מכן עבד
כרוקח. בשנת 1985 רכש העותר אזרחות אמריקנית. עוד קודם לכן (בשנת 1984) שבה המשפחה
להתגורר בירושלים. העותר עבד בירושלים, ויצא ונכנס מהארץ בלא הפרעה. בשנת 2002 החל
העותר לעבוד בסעודיה כרוקח, בהתאם לאשרת שהייה זמנית שקיבל שם למשך שנה אחת כל פעם,
והגיע לירושלים אחת לכמה חודשים על מנת לבקר את משפחתו. דבר רכישת האזרחות
האמריקנית של העותר לא היה ידוע למשרד הפנים במשך למעלה מ-20 שנים עד ליום 8.2.06,
בו נערך לעותר תחקור שגרתי עת ביקש לצאת את ישראל דרך גשר אלנבי. במהלך התחקור
התברר כי העותר מחזיק בדרכון אמריקני. על יסוד נתון זה נמסרה לעותר על אתר הודעה
בדבר פקיעת רישיון ישיבתו בישראל, ועם זאת ניתנה לו אפשרות להציג תוך 45 יום טענות
וראיות שיצביעו על כך שתושבותו לא פקעה. ביום 21.2.06 פנה העותר במכתב לשר הפנים בו
ביקש את השבת הרישיון. משלא נתקבלה תשובה עניינית לבקשה עד ליום 3.4.06 הוגשה
העתירה שלפנינו, בה מתבקש בית המשפט לצוות על שר הפנים להשיב לעותר את הרישיון.
העתירה הוגשה לבית המשפט לעניניים מינהלים בחיפה, והועברה לאחר מכן בהסכמה לבית
משפט זה. ביום 5.9.06 התקיים לעותר שימוע במשרד הפנים, שלאחריו נותר המשרד דבק
בהחלטתו בדבר פקיעת התושבות.
°

2.
סמכותו של שר הפנים להודיע על פקיעת רישיון ישיבת קבע בישראל בשל העובדה
שבעל הרישיון רכש לעצמו אזרחות של מדינה זרה, אינה מוטלת בספק. סעיף 6(2) לחוק
הכניסה לישראל, תשי"ב-1952, מתיר לשר הפנים "לקבוע באשרה או ברשיון ישיבה תנאים
שקיומם יהיה תנאי לתקפם של האשרה או של רשיון הישיבה". תנאים אלה נקבעו על ידי
השר בתקנות 11(ג) ו-11א לתקנות הכניסה לישראל,  תשל"ד-1974.  תקנה  11(ג) קובעת כי "תוקפו של רשיון לישיבת
קבע יפקע... אם בעל הרשיון עזב את ישראל והשתקע במדינה מחוץ לישראל". תקנה 11א
מונה מצבים המקימים חזקה באשר לרכיב ההשתקעות במדינה מחוץ לישראל:

"לענין תקנות 10 ו-11, יראו אדם כמי שהשתקע במדינה מחוץ לישראל אם
נתקיים בו אחד מאלה:

(1)
הוא שהה מחוץ לישראל תקופה של שבע שנים לפחות ובאשרה ורשיון לישיבת ארעי
מסוג א/1 - שלוש שנים לפחות;

(2)
הוא קיבל רשיון לישיבת קבע באותה מדינה;

(3)
הוא קיבל את האזרחות של אותה מדינה בדרך של התאזרחות".

מאחר שהעותר קיבל את האזרחות של ארצות הברית בדרך של התאזרחות (לדבריו, על
יסוד היות אחיו אזרח אמריקני הנשוי לבת זוג אמריקנית) הרי הוא נתפס על ידי החזקה
שבסעיף 11א(3) הרואה אותו כמי שהשתקע מחוץ לישראל עם קבלת האזרחות.

3.
הגם שאין העותרים חולקים על כך שרכישת אזרחות של מדינה זרה מסוגלת לשמש עילה
לפקיעת רישיון לישיבת קבע, סבורים הם כי ההודעה שניתנה לעותר על פקיעת הרישיון
איננה חוקית. הטעם לכך נעוץ בפרק הזמן הרב – למעלה מ-20 שנים – שחלף מאז היווצרות
העילה לפקיעת הרישיון (רכישת האזרחות האמריקנית בשנת 1985) ועד למתן ההודעה לעותר
(בשנת 2006) על פקיעת הרישיון בעטיה של אותה עילה. לטענת העותרים, מאחר שבשני
העשורים האחרונים העותר מתגורר עם משפחתו בישראל (אם כי ב-4 השנים האחרונות עובד
בסעודיה), הרי מציאות חיים נמשכת זו היא הקובעת ולא האירוע מאמצע שנות ה-80 של קבלת
האזרחות האמריקנית. מאחר שקבלת האזרחות האמריקנית לא גררה אחריה המשך מגורים של
העותר בארצות הברית, אלא להיפך: העותר ומשפחתו חדלו להתגורר בארצות הברית עוד לפני
קבלת האזרחות וגם לאחר מכן לא חזרו לארצות הברית אלא התגוררו בירושלים, לא ניתן היה
לראות בעותר בשנת 2006 כמי שהשתקע בארצות הברית. התעלמות המשיב ממציאות החיים רבת
השנים שקדמה להחלטתו, והעדפתו על פניה את האקט משנת 1985 של קבלת האזרחות שלא תורגם
לכלל מעשה בשטח, נגועה לדעת העותרים בחוסר סבירות קיצוני. כך במיוחד בשים לב
למשמעות ההחלטה על פקיעת התושבות, שהנה גירוש העותר מביתו וממשפחתו, ניתוקו מכל
הווייתו החברתית והאישית, ושלילת הזכויות הסוציאליות להן היה זכאי כתושב המדינה
מכוח חוקי הבריאות והרווחה השונים.

4.
על טענות אלה משיב שר הפנים באומרו כי לנוכח לשונן הנחרצת של תקנות 11(ג)
ו-11א(3) לתקנות הכניסה לישראל, המדברות על פקיעת רישיון ישיבת הקבע במקרה של קבלת
אזרחות של מדינה זרה – פקיעה שלפי ההלכה הפסוקה מתרחשת מאליה ואינה טעונה אקט
פורמאלי – אין משמעות לפרק הזמן שחלף מאז רכישת האזרחות ועד לקביעה בדבר פקיעת
הרישיון בעטיה.

5.
המקרה שלפנינו איננו שגרתי. במהלך למעלה מ-20 שנים בהן העותר יצא ונכנס
לישראל (ראו סעיף 2 לכתב התשובה בדבר קיומן של יציאות וכניסות כאלה) לא נערך עמו
בירור – במעבר הגבול או בכל מקום אחר – במטרה לדעת האם הוא מחזיק בדרכון זר (אני
מניח לטובת המשיב כי בירור כאמור לא נערך ולפיכך לא היה ידוע למשרד הפנים על קיומו
של הדרכון האמריקני אלא בפברואר 2006; עם זאת, אינני מוכן להניח כי העותר נשאל בעבר
לגבי החזקת דרכון זר ולא גילה את האמת, הן מפני שהדבר לא נטען על ידי המשיב והן
מפני שכאשר העותר נשאל בנדון בתחקור מפברואר 2006 הוא לא הסתיר את האמת). נמצא כי
העותר לא העלים מידע מהמשיב, ובכל זאת נדרש לתת את הדין על פעולה שביצע יותר מ-20
שנים קודם לכן. אילו אותה פעולה – קבלת האזרחות האמריקנית – הייתה גוררת אחריה המשך
מגורים בארצות הברית, לא היה קושי להתחשב בה חרף ריחוק הזמן, שכן במקרה כזה קבלת
האזרחות והמגורים היו מתקבצים לכדי מכלול אחד. אולם המקרה שלפנינו מיוחד גם במובן
הזה: לא זו בלבד שחלפו למעלה מ-20 שנים מאז קבלת האזרחות, אלא שבכל אותה תקופה
העותר לא התגורר בארצות הברית ולא "מימש" את פוטנציאל ההשתקעות הגלום בקבלת האזרחות
שם. בנסיבות מיוחדות כאלה חובה לנקוט משנה זהירות בטרם סתימת הגולל על הבקשה להשבת
התושבות, חרף קבלת האזרחות הזרה. תקנות 11(ג) ו-11א(3) לתקנות הכניסה לישראל אינן
עומדות בסתירה לחובה זאת, שהרי כבר נפסק כי "תקנה 11א לתקנות הנ"ל רק קובעת
'חזקת השתקעות', אם נתקיימה אחת העובדות המנויות בתקנה. חזקה זו ניתנת לסתירה על
ידי בעל הרשיון" (בג"צ 7023/94 שקאקי נ' שר הפנים, תק-על 95(2)
1614; ההדגשה הוספה). משמעותה של סתירה החזקה הנה הצגת הוכחה משכנעת מצד בעל
הרישיון לכך שחרף התקיימות אחד או יותר מהאירועים המנויים בתקנה 11א, מרכז חייו
נותר בישראל, שהלוא "המבחן המכריע הינו מציאות החיים, כפי שהתרחשה הלכה
למעשה" (בג"ץ 282/88 עווד נ' ראש הממשלה, פ"ד מב(2) 424, 433).

6.
העותר הציג בפני משרד הפנים נתונים במטרה לסתור את החזקה, שהרי טענתו היא
ש-20 שנות מגוריו מחוץ לארצות הברית – הן קודם לקבלת האזרחות הזרה והן בתכוף לאחר
מכן – מוכיחות, בבחינת סופו מעיד על תחילתו, כי קבלת האזרחות לא היוותה מבחינתו
השתקעות בארצות הברית. המשיב כלל לא התמודד עם טענה זו, אלא הסתפק בהפניה להוראות
תקנות 11(ג) ו-11א(3). זוהי תשובה בלתי-מספקת, משום שאין בה התחשבות בזכותו של בעל
הרישיון לסתור את החזקה ולהראות כי לנוכח נסיבותיו המיוחדות אין לחזקות המנויות
בתקנה 11א תחולה בענינו. קיומו של שיקול דעת בידי שר הפנים להתחשב בכל נסיבה הנוגעת
לבעל הרישיון, אף אם נופל הוא לגדר תקנות 11(ג) ו-11א(3), הוכר על ידי שר הפנים
עצמו בתצהיר אותו הגיש לבית המשפט העליון בבג"ץ 2227/98 (המוכר בשם "תצהיר שרנסקי")
לפיו אין באמור בתצהיר "לגרוע מהוראות הדין בכל הנוגע להתאזרחות ולרכישת
רישיון ישיבת קבע מחוץ לישראל, ומשיקול דעת משרד הפנים בנוגע ליישומן,
לאור נסיבותיו האישיות ומכלול זיקותיו של הפונה" (ההדגשות
הוספו).

במסגרת בחינת נסיבותיו האישיות של העותר ומכלול זיקותיו, היה על המשיב לתת
משקל לא רק לכך שהעותר ומשפחתו לא התגוררו בארצות הברית לאחר קבלת האזרחות
האמריקנית, אלא גם לכך שבנו הקטן של העותר – שהנו אזרח ישראלי כמו אמו ויתר אחיו –
נולד בישראל (בשנת 1984) לאחר חזרת המשפחה ארצה. לא זו בלבד שנתון זה לא
קיבל אף הוא משקל בהחלטת המשיב, אלא שהנחת המשיב בנדון הנה שגויה, דהיינו שגם הבן
הקטן נולד בארצות הברית (סעיף 1 סיפא לכתב התשובה). ואם כבר הוזכרו ילדי העותר,
יצוין ששני ילדיו הגדולים נולדו אמנם בארצות הברית, אך זאת בשנים 1974 ו-1977,
דהיינו לפני שנת 1979 בה – לפי האמור בסעיף 2 לכתב התשובה – העותר החל לצאת מישראל
(זו גם השנה בה העותר החל בלימודי הרוקחות).

זאת ועוד. בנסיבות המיוחדות של תיק זה נודעת משמעות למועד רכישת האזרחות
הזרה ולהעדר מגורי העותר בארצות הברית לאחר מכן, לא רק במישור של סתירת החזקה אלא
גם במישור של עצם קיום החזקה. תקנות 11(ג) ו-11א לא נכללו מלכתחילה בתקנות הכניסה
לישראל אלא הוספו אליהן ביום 29.7.85 (ק"ת 4845, התשמ"ה, עמ' 1798). משכך, הפקעת
רישיון לישיבת קבע בגין אירוע שהתרחש לפני יום 29.7.85 נעשית מכוח חוק הכניסה
לישראל עצמו ולא מכוח התקנות (בג"ץ 282/88 הנ"ל, עמ' 432). אמנם שיקול הדעת של שר
הפנים מכוח החוק עצמו מאפשר אף הוא לראות במי שרכש אזרחות של מדינה זרה כמי שחדל
לשבת באופן קבוע בישראל (שם, עמ' 433). אולם שיקול דעת זה הנו רחב, ודורש להביא
בחשבון את מכלול הנסיבות. ההסדר המשפטי שהתחדש בשנת 1985 בעקבות תקנות 11(ג) ו-11א
שונה מן ההסדר ששרר עד אז, במובן של העברת הנטל אל בעל הרישיון לסתור את החזקות
המופיעות בתקנות. עד לשנת 1985, רכישת אזרחות של מדינה אחרת היוותה שיקול מבין
השיקולים לענין מבחן מציאות החיים, אך לא נתון שהעביר אל בעל הרישיון את הנטל לסתור
חזקה המניחה כי חדל להיות תושב ישראל. במקרה שלפנינו קבע המשיב כי העותר קיבל את
האזרחות האמריקנית בשנת 1985. לא נאמר מתי בדיוק בתוך אותה שנה ארע הדבר. אם
האזרחות נרכשה לפני 29.7.85 – ומאחר שלאחר רכישתה העותר לא הוסיף להתגורר בארצות
הברית – כי אז הסתמכותו של המשיב על תקנות 11(ג) ו-11א(3) כשיקול בלתו-אין לענין
ההכרעה בתושבותו של העותר, בעייתית עוד יותר.

7.
בהתחשב בכל האמור לא ניתן לאשר את סירובו של המשיב לשנות מהחלטתו המקורית
בנוגע לתושבותו של העותר. יחד עם זאת, מאחר שהעותר נסמך על מגוריו בישראל לאחר קבלת
האזרחות האמריקנית, אין מקום לשקול את השבת הרישיון לישיבת קבע כל עוד נמשך המצב,
השורר מזה למעלה מ-4 שנים, בו העותר מצוי מרבית הזמן מחוץ לישראל ומגיע לישראל אחת
לכמה חודשים כדי לבקר את אשתו וילדיו. בנסיבות אלה יש לבחור בתוצאה, שמצד אחד תותיר
בידי העותר פתח להמשך ישיבתו בישראל, ומצד שני תותיר גמישות בידי שר הפנים, שהוא
בעל שיקול הדעת על פי החוק ולא בית המשפט, לצורך התאמת הפתרון הראוי לעותר למכלול
השיקולים והנסיבות הספציפיות. בדרך דומה הלך בית משפט זה בעת"מ (י-ם) 666/05
זידאן נ' שר הפנים, תק-מח 2006(1) 7835, לאחר שמצא כי העותרת, אזרחית
אמריקנית מכוח לידה שקיבלה הודעה על פקיעת רישיון ישיבת הקבע בישראל, אמנם שוהה
שנים רבות בארצות הברית ואף קיבלה שם רישיון לישיבת קבע, אך יחד עם זאת "בחינת
הנתונים העובדתיים מעידה כי אין מדובר, בשלב זה, בניתוק מוחלט וסופי של הקשר עם
ישראל וקיימת הצדקה לשוב ולבחון את נסיבותיו של המקרה בחלוף תקופת זמן
נוספת".

8.
התוצאה היא אפוא שהמשיב מצווה להתיר לעותר לשהות בישראל במהלך השנתיים
הקרובות, וזאת במעמד זמני שסוגו ייקבע על ידי המשיב. בתום תקופה זו, ובהתאם
להתרשמות המשיב ממידת הזיקה של העותר לישראל במהלכה, יחליט המשיב האם לחדש לעותר את
הרישיון לישיבת קבע.

5129371

54678313בהתחשב בתוצאה אין צו להוצאות.

ניתן היום ט"ז באייר תשס"ז (4 במאי 2007) בהעדר הצדדים. המזכירות תמציא
העתקים לב"כ הצדדים.

משה סובל 54678313-457/06

משה סובל, שופט

נוסח מסמך זה כפוף לשינויי ניסוח ועריכה

נבו הוצאה לאור