Subject: Nevo.co.il
From: <Saved by Windows Internet Explorer 8>
Date: Thu, 30 Dec 2010 10:26:28 +0200

נבו הוצאה לאור

בתי המשפט

עת"מ 202/05

בבית המשפט המחוזי בירושלים

בשבתו כבית משפט לענינים מינהליים

31/10/2005

כבוד השופטת מוסיה ארד - נשיאה

לפני:

ד"ר חיידר אסראא ת.ז. 086924297

בעניין:

העותרת

ב.מ. צין

ע"י ב"כ עו"ד

נ  ג  ד

משרד הפנים

המשיב

באמצעות פרקליטות מחוז ירושלים

פסק דין

עניינה של עתירה זו בקשתה של העותרת לקבל רישיון לישיבה בישראל.

העובדות העולות מן העתירה

העותרת, ילידת בית לחם, נישאה לאזרח ישראלי בשנת 1998 ועברה לגור עמו
בירושלים. לבני הזוג שתי בנות אזרחיות ישראליות, האחת ילידת שנת 1999 והשנייה ילידת
שנת 2001. בעלה של העותרת הגיש עבורה בקשה לאיחוד משפחות בשנת 1998. הבקשה אושרה
והעותרת קיבלה רישיון לישיבת ארעי (א/5) שתוקפו פג ביום 11.12.00. כעבור זמן עלו
נישואיהם של בני הזוג על שרטון. ביום 6.6.02 פסק בית המשפט לענייני משפחה בירושלים,
בהסכמת בני הזוג, כי בנותיהם יוחזקו על ידי העותרת ובלבד שהבנות לא תתגוררנה מחוץ
לתחום מדינת ישראל. להבטחת קיום פסק הדין הוצא צו עיכוב יציאה מהארץ נגד הבנות.

העותרת, מרצה לחינוך באוניברסיטת חברון, גרה יחד עם בנותיה בדירה שכורה
בבית צפאפה שבירושלים. מדי יום לוקחת העותרת את שתי בנותיה לגני ילדים בירושלים,
נוסעת לעבודתה בחברון וחוזרת לאספן בסוף היום. העותרת מטפלת בבנותיה ללא כל עזרה.
אבי הילדות מתגורר בגבעה הצרפתית והנו מרצה לסוציולוגיה באוניברסיטת אל קודס
ובאוניברסיטה העברית בירושלים.

העותרת פנתה בשנת 2003 למנהל מינהל האוכלוסין בבקשה להאריך את הרשיון
לישיבת ארעי בישראל. בתשובה מיום 27.7.03 נאמר לעותרת, כי לאור הפירוד בינה לבין
בעלה, בוטל רישיון הישיבה שניתן לה. כן נאמר במכתב, כי ילדים קטנים אינם יכולים
להקנות מעמד להורה זר והוצע לעותרת להגיש בקשה לרשיון ישיבת ארעי בארץ מטעמים
הומניטריים. ביום 23.9.03 פנה בא-כוח העותרת בכתב למנהל הלשכה האזורית למינהל
אוכלוסין במזרח ירושלים וביקש עבור העותרת רישיון  א/5 מטעמים הומניטריים. תזכורות בנדון
נשלחו ביום 2.12.03, 3.5.04 ו-8.9.04, אך עד להגשת העתירה לא נתקבלה כל תגובה או
החלטה בעניינה של העותרת.

טענות העותרת

העותרת טוענת כי מתקיימים בנסיבות המקרה טעמים הומניטריים מיוחדים המצדיקים
היענות לבקשתה למתן מעמד בישראל. לטענת העותרת, על מנת לקיים את החלטת בית המשפט
לענייני משפחה מיום 6.6.02, עליה לחיות עם בנותיה בישראל.

עמדת המשיב

מתשובת המשיב עולים הפרטים הבאים:

ביום 20.5.01 נתקבל במשרדי המשיב מכתב מאת בעלה של העותרת (להלן – האב),
לפיו ברצונו לעכב את הטיפול בבקשה שהגיש עבור העותרת. ביום 3.6.01 הושב לאב, כי
לבקשתו, הטיפול בבקשה מעוכב. כן נמסר לו כי כל פנייה מצדו להמשך טיפול בבקשה לאיחוד
משפחות תידון במסגרת בקשה חדשה. האב הגיש ערר על החלטה זו, אולם ביום 18.6.02 הודיע
כי נפרד סופית מן העותרת. לאב נשלחה הודעה ביום 27.6.02 כי בקשתו לאיחוד משפחות
מבוטלת וזאת מיום 3.6.01.

ביום 5.9.02 פנתה העותרת למשרדי המשיב בבקשה לקבלת רישיון ישיבה
מסוג
א/5. בתגובה למספר פניות מאת בא-כוחה דאז, השיב מנהל מינהל האוכלוסין
לעותרת כי הליך איחוד המשפחות הופסק וכי באפשרותה להגיש בקשה לרישיון לישיבה בישראל
מטעמים הומניטריים. ביום 21.1.03 פנה האב אל המשיב בבקשה כי הליך איחוד המשפחות
יופסק. ביום 23.9.03 פנה בא-כוח העותרת למשיב בבקשה נוספת להעניק לעותרת רישיון
לישיבה בישראל מסוג א/5. עניינה של העותרת הובא לפני ועדה בין-משרדית הדנה בבקשות
חריגות למתן מעמד בישראל מטעמים הומניטריים ביום 13.4.05. לפני הוועדה עמד תיק מנהל
האוכלוסין, דו"ח עובדת סוציאלית מטעם עיריית ירושלים בעניינה של העותרת מיום
20.3.05 וכן תרשומת משיחה שנערכה ביום 12.5.04 בלשכת מנהל האוכלוסין עם האב.
מתרשומת השיחה עם האב עולה כי מגורי העותרת והילדים באזור לא תגרע מקשריו עם בנותיו
וכי הוא ימשיך לראותן באופן קבוע אף אם הן תתגוררנה באזור. לטענת המשיב, החלטת
הוועדה לסרב לבקשת העותרת התבססה, בין היתר, על פקיעת קשר הנישואין עם האב, על
העובדה כי העותרת עובדת מחוץ לתחומי ישראל, וכן על הצהרת האב לפיה מגורי העותרת
ובנותיו מחוץ לתחומי ישראל לא תפגע בקשריו עם בנותיו. במצב דברים זה, סברה הוועדה
כי אין בבסיס הבקשה טעמים מיוחדים וחריגים המצדיקים היענות לבקשה.

המשיב טוען כי משפקע קשר הנישואין בין העותרת לאב, אין עוד יסוד לבקשה
לאיחוד משפחות. לפי מדיניות המשיב, ברגיל ובהעדר נסיבות הומניטריות יוצאות דופן,
אין הורות לקטין אזרח ישראל מעניקה מעמד של תושב קבע להורה זר. מדיניות זו נבחנה
בפסיקה ונקבע כי היא איננה חורגת ממתחם הסבירות. לפי מדיניות המשיב, ועדת החריגים
הבין-משרדית אשר דנה בבקשות חריגות יכול שתמליץ על מתן מעמד במקרים הומניטריים
מיוחדים ביחס למי שמתקיימים לגביו הפרמטרים הבאים: "הוא היה נשוי בנישואין כנים
ונישואיו נרשמו, בהתאם לממצאים וחוות דעת שהגיעו לידיעת הוועדה, במשך מחצית או
למעלה מזה מתקופת המבחן המדורג, לבן זוג תושב/אזרח ישראל, וזאת כאשר לבני הזוג
נולדו ילדים משותפים המצויים במשמורת בן הזוג הזר, או שבן הזוג הזר מקיים איתם קשר
קרוב ורצוף, דואג למזונותיהם וצורכיהם, וחוות דעת מקצועית (מטעם פקיד סעד עובד
ציבור) קבעה כי עזיבת בן הזוג הזר את הארץ תפגע באופן משמעותי בילדים". לטענת
המשיב, הועדה שקלה את עניינה של העותרת על פי קריטריונים אלה והחלטתה הינה סבירה.

המשיב מוסיף כי על אף האמור בעתירה, אין כיום מניעה שהעותרת ובנותיה
תתגוררנה באזור, הואיל ואין עוד צו המונע את יציאת הבנות מישראל. המשיב מפנה להצהרת
אבי הבנות, לפיה יוכל לבקר את בנותיו גם כאשר יגורו בחברון או בבית לחם. עוד מדגיש
המשיב כי המדינה לא היתה צד להסכמה שגובשה בבית המשפט לענייני משפחה, לפיה לא
תתגוררנה הילדות מחוץ לשטח ישראל.

תגובת העותרת

העותרת משיבה, כי יש להתעלם מהצהרת האב לפיה ישמור על קשר עם הבנות גם אם
תתגוררנה באזור, שכן כתוצאה מהליך הגירושין הקשה עומדים מאחורי ההצהרה מניעים
נקמניים. בתמיכה לטענתה מציינת העותרת, כי במסגרת הליך הגירושין ביקש האב כי הילדות
תתגוררנה ותלמדנה במוסדות חינוך בישראל ואילו כעת הוא תומך בהחלטה שתוצאתה גירוש
האם עם בנותיה לאזור. העותרת טוענת כי ספק אם במצב הביטחוני הקיים יוכל האב לשמור
על קשר עם בנותיו באם אלה תיאלצנה לעבור עם אמן לאזור ולכן צופה היא כי לאחר שתעבור
עם בנותיה לאזור יגיש אבי הבנות בקשה להעברת המשמורת אליו.

העותרת מוסיפה וטוענת כי סירוב לבקשתה יוביל לעקירת בנותיה מביתן ומסביבתן
הטבעית, דבר שיפגע בהתפתחותן ובקידומן החינוכי והחברתי. לעניין זה מפנה העותרת
לדו"ח העובדת הסוציאלית שהוגש לוועדה הבין-משרדית.

העותרת ציינה בפני בית המשפט כי מגורים בחברון יקשו על קבלת שירותים
רפואיים אשר בנותיה זכאיות להם. כן הוסיפה העותרת כי אין הסעה היוצאת מחברון
למוסדות הלימוד בהן לומדות בנותיה וכי מעבר למוסדות חינוך בחברון יהיה קשה ביותר
עבור הבנות, שכן בתי הספר בחברון דתיים והיא עצמה אישה חילונית.

בהודעה שהגיש בא-כוח העותרת לאחר הדיון בעתירה צוין כי שטח A, הכולל את חברון, הוכרז כשטח סגור לפי צו בדבר
הוראות בטחון (יהודה ושומרון)(מס' 378), התש"ל-1970 הכרזה בדבר סגירת שטח (כתר)
(אזור A). מקצינת פניות הציבור בצה"ל, למד בא-כוח העותרת כי
כאזרח ישראלי, יוכל אבי הבנות לבקרן בחברון רק לאחר הגשת בקשה לאלוף פיקוד מרכז.
הבקשה להיכנס לאזור היא חד פעמית ואין אפשרות להסדר כניסה קבוע לאזור חברון. לפיכך
יגרום מעבר הבנות עם אמן לחברון לניתוק הקשר הרציף שמקיימות הבנות כיום עם אביהן.

דיון והכרעה

אכן, משפקע קשר הנישואין בין העותרת לבין אבי בנותיה, חדל להתקיים היסוד
לבקשה לקבלת מעמד בישראל מכוח אזרחות האב (ראו בג"צ 4156/01 מריו דימיטרוב נ'
משרד הפנים, פ"ד נו(6) 289, 290, (להלן - עניין דימיטרוב)). כן נפסק, כי
הורות לקטינים בעלי אזרחות ישראלית איננה מזכה בקבלת מעמד בישראל (בבג"צ 758/88
קנדל נ' שר
הפנים, פ"ד
מו(4) 505, 517-518).

ב

המשיב סבר כי לא מתקיימים במקרה הנדון טעמים הומניטריים המצדיקים חריגה
מהכלל האמור. וזו החלטתו:

"מדובר בהליך מדורג בין בני זוג אשר הופסק בעקבות גירושין, הילדים נותרו
בחזקת האם, אשר מקום עבודתה בשטחים כמרצה באוניברסיטה, מרכז חייה בשטחים, חזרתה
לשטחים לא תפגע או תגרע בקשרי הילדים עם אביהם. אין בבקשה טעמים הומניטריים, ועל כן
לא נמצא מקום להיענות לבקשתה, תוכל הגב' להתגורר סמוך לישראל".

בחינת טענות הצדדים, החלטת הוועדה הבין-משרדית והמסמכים אשר עמדו לפני
הוועדה, מובילים למסקנה כי לפנינו מקרה מיוחד ויוצא דופן המצדיק דיון מחודש בוועדה.

עיון במסמך המסכם את הדיון בוועדה (להלן – המסמך או המסמך המסכם) מלמד כי
אין בו התייחסות לחוות הדעת המקצועית שהוגשה לוועדה.

המשיב אמנם טען בכתב התשובה כי חוות הדעת של פקידת הסעד מיום 20.3.05 עמדה
לפני הוועדה, אולם בהעדר כל התייחסות לחוות הדעת במסמך המסכם, נראה כי לא ניתנה
הדעת לתוכנה. בחוות הדעת כתבה פקידת הסעד: "...אם אכן יעברו עם אמן אל מחוץ לגבולות
המדינה הן ינותקו גם מהמסגרות החינוכיות בהן הן לומדות, ינותקו מהחברים ומהסביבה
הטבעית שלהן דבר שיגרום להן לנזק נפשי שיכול לפגוע בהתפתחות התקינה...". בהמשך
הדברים התייחסה פקידת הסעד לאפשרות שהעותרת תתגורר באזור ובנותיה תישארנה בישראל:
"...ינותקו הקטינות מהדמות ההורית המשמעותית בחייהן שהיא אמן גב' אסראא, ובשל גילן
הצעיר מאוד הן זקוקות לאמן כדי לגדול ולהתפתח באופן נורמלי, ניתוק כזה יכול לגרום
לנזק נפשי קשה לבנות". אמנם כיום, אין צו המונע את יציאת הבנות מהארץ ולכן מעבר האם
לאזור, אינו כרוך, על פניו, בניתוקה מבנותיה. ואולם, לאור מורכבות המקרה כפי שיבואר
להלן, יש מקום לשקול גם דברים אלה.

החלטת בית המשפט לענייני משפחה, לפיה המשמורת תימסר לעותרת בתנאי שהבנות
תתגוררנה בישראל, אכן איננה מחייבת את המשיב ליתן לעותרת מעמד בישראל. ואולם, האב
הסכים להחלטה והתנערותו ממנה בנסיבות שפורטו לעיל, מעוררת חשש שהוא מבקש להתנקם
בעותרת באמצעות ביטול ההיתר שניתן לעותרת לישיבה בישראל. לפי העולה מהעתירה, העותרת
ואבי בנותיה עברו הליך גירושין קשה אשר במסגרתו אף הוצא צו הגנה לבקשת העותרת. כיום
אין העותרת והאב מדברים עוד. מכתב התשובה עולה כי האב ניסה לוודא כי לעותרת לא יהיה
כל מעמד בישראל. כך, מפורט בכתב התשובה כי האב קיבל הודעה עוד ביום 27.6.02 כי
בקשתו לאיחוד משפחות עם העותרת בוטלה ביום 3.6.01. ואולם, לאחר מספר חודשים,
ומשפנתה העותרת למשיב בבקשה לקבלת רישיון לישיבה מסוג א/5, פנה האב פעם נוספת למשיב
בעניין מעמדה של העותרת. בפנייה זו כתב האב: "כנראה שהאינפורמציה לגבי רעייתי לא
עודכנה והיא עדיין מתנהגת כתושבת ירושלים ומצליחה להשיג כל מיני שירותים שמעוגנים
במעמד זה. הנני מבקש לברר את מעמדה של הנ"ל במשרד הפנים כדי לחסוך סיבוכים....".
יתרה מזו, במסגרת ההליך בבית המשפט לענייני משפחה ביקש האב כי הבנות תתגוררנה
בישראל, אך במסגרת ההליך הנוכחי תומך האב בכך שהבנות תתגוררנה באזור. בנסיבות אלה,
על הוועדה הבין-משרדית להידרש להחלטת בית המשפט לענייני משפחה, המהווה חלק
מנסיבותיו המיוחדות של המקרה, ולמניעיו של האב, אשר הצהרתו שימשה כאחד הנימוקים
העיקריים להחלטתה.

לפיכך ולאור האמור לעיל, אני מורה כי עניינה של העותרת יוחזר לדיון מחודש
בוועדה הבין-משרדית. הוועדה תדון גם בטענת העותרת לפיה האב לא יוכל לבקר את בנותיו
בחברון, הואיל ואין עוד כיום אפשרות, לטענתה, להסדר כניסה קבוע לאזור חברון. לאור
רגישות העניין ומורכבות הדברים, יש לאפשר לעותרת לטעון בפני הוועדה (ראו גם עת"מ
(חיפה) 1042/05 קרייזלר מרגריטה נ' מדינת ישראל/משרד הפנים, לא פורסם). בשים
לב לכך שעניינה של העותרת הובא לפני הוועדה הבין-משרדית רק ביום 13.4.05, כשנה וחצי
לאחר הגשת הבקשה למשיב וחודשיים לאחר הגשת עתירה זו, יש ליתן לעניין זה קדימות
ולהחיש את הטיפול בו.

המשיב ישלם לעותרת שכר טרחת עורך דין בסך 5,000 ₪ בערכם היום וכן הוצאות
משפט.

5129371

54678313

ניתן היום, כ"ח בתשרי התשס"ו (31 באוקטובר 2005), בהעדר
הצדדים.

5129371

54678313

מוסיה ארד 54678313-202/05

מוסיה ארד, נשיאה

נוסח מסמך זה כפוף לשינויי ניסוח ועריכה

נבו הוצאה לאור